TÄTTINGAR. 295 



låta de fjädrarna falla tillsammans tätt efter kroppen. Deras 

 flygt är mindre lätt och sker i bågar. 



Deras lockton är, såsom förut blifvit nämndt, ren och 

 flöjtlik. Den kan uttryckas med: tjuh, tjuh eller hyu, hju. 

 Deras naturliga sang är dereraot svår att med ord uttrycka; 

 den är på intet vis behaglig, utan består af egendomliga, lik- 

 som knirkande toner. Men, det oaktadt, har dock domherren 

 en beundransvärd förmåga att kunna lära sig efterhvissla me- 

 lodier, som han ofta hör. Knappast någon enda fogel förmår 

 att inlägga mera renhet, behag och fyllighet i tonen. I Thy- 

 ringerwald fångas årligen hundradetals domherrar, som under- 

 visas i sång och sedermera sändas vida omkring i verlden, 

 stundom ända till Amerika. Det gifves personer, som endast 

 slagit sig på denna industri och som besitta en förvånande 

 skicklighet uti att undervisa dessa foglar. Hos oss kän- 

 ner man ännu icke, såsom bättre är, denna konst, utan njuter 

 heldre det ädlare nöjet att se och höra foglarna i den fria 

 naturen. 



Domherrens föda bestar af hvarjehanda frön, bär och 

 knoppar. Der han i mängd förekommer, gör han under vin- 

 terns lopp icke så obetydlig skada genom att afäta knopparna 

 på träd och buskar i trädgårdarna. Under snörika vintrar, 

 synnerligen då det är brist på rönnbär, utgöra dylika knoppar 

 snart sagdt hans enda åtkomliga föda. Hvarje omtänksam träd- 

 gårdsmästare bör således på allt sätt under dylika förhållanden 

 söka att afhålla domherrarna från sina fruktträd och bärbuskar, 

 isynnerhet som det bör vara väl bekant, att alla trädartade 

 växter hos oss sätta sina knoppar om hösten, och att det just 

 är pa dessa sednares utveckling, som det följande årets skörd 

 i första hand beror. 



Sitt bo bygger domherren i något träd, vanligen tätt in- 

 vid stammen. Det är till det yttre sammansatt af qvistar, 

 grässtrån och rötter, till det inre af ytterst fina rötter, bark- 

 flag och hår. Aggen äro vanligen 4 a 5, i förhållande till fo- 

 gelns storlek temligen små, till färgen blåhvita eller blågröna, 

 med violetta och bruna fläckar, talrikast omkring den tjockare 



