296 TÄTTINGAR. 



ändan. Endast honan lärer rufva äggen; men vid ungarnas 

 uppfödande äro båda föräldrarna hvarandra behjelpliga. 



Fiiik-slä^^tot (Fringilla Linx.). 



Arterna till detta slägte skilja sig ifrån de föregående 

 hufvudsakligen derpå, att näbben är mera regelbundet kägellik, 

 rät, vanligen spetsig och mera lång än hög; att öfverkäken an- 

 tingen är af ungefär samma längd som den undre, eller, om 

 den är längre, att dess spets är mera rak och icke egentligen 

 bildar någon nedlöpande, öfverhängande hake. Från sparfvarna, 

 eller arterna till det följande slägtet, skilja de sig äfven på 

 näbben derigenom, att öfverkäken är lika bred som den undre, 

 eller något bredare, och att den ofta med sina kanter går nå- 

 got utanför den sednare, samt derigenom, att gomen saknar 

 knöl, men deremot är försedd med 3 eller 5 längsgående, smala 

 och något upphöjda linier. Näsborrarna små, rundaktiga och 

 betäckta af framåtliggande, glesstråliga fjädrar. Vingarna me- 

 dehiiåttiga. Stjerten i spetsen merändels urnupen eller klufven. 

 Fötterna jemförelsevis större än hos fö^'egäende slägte; tarsen 

 1 eller mera af den hoplagda vingens längd. Fjäderklädnaden 

 tät, förändrar färg om våren genom brämfällning, så att som- 

 mar- och vinterdrägterna hos flera arter äro ganska olika. — 

 Könen till färgen oftast olika; ungarna likna i början honan. 



Finkar finnas nära nog öfver hela jorden. De flesta bebo 

 skogarna, några vistas dock i öppna, stenbundna trakter, men 

 endast fä hafva sina ständiga tillhåll i menniskans grannskap. 

 Under fortplantningstiden lefva de parvis, men under andra 

 tider af året träffar man dem oftast i större eller mindre floc- 

 kar, och detta är isynnerhet förhållandet höst och vår med 

 sådana arter, som flytta bort under den kallare årstiden. De, 

 som tillhöra vår fauna, äro dels stannfoglar, dels strykfoglar, 

 dels flyttfoglar. Deras föda består både af frön och insekter. 

 Vanliga förhållandet är, att de om sommaren mest lefva af 

 insekter, om hösten och sedan under hela vintern hufvudsak- 

 ligen eller uteslutande af frön. Med insekter uppföda de flesta 

 sina ungar. Sina bon bygga de i allmänhet med mycken om- 



