TÄTTING AK. 297 



sorg, vanligen i träd och buskar. De flesta liafva en vacker 

 och omvexlande sång, och mänga äro såsom burfoglar mycket 

 omtyckta. I fångenskapen uthärda de vida bättre än många 

 andra småfoglar. 



Vi vilja här bibehålla dessa foglar i ett enda stort slägte, 

 ehuru de utan tvifvel med mera skäl borde fördelas i flera. 

 De af oss uppställda grupperna*) kunna dock, om man så vill, 

 betraktas såsom särskilda småslägten. 



l:sta Gruppen. Steiikiiäckar (Coccothraustes). Näb- 

 ben utomordentligt grof, nästan sa hög som hela 

 hufvudet; öfverkäken i spetsen svagt nedböjd; mun- 

 vikarna försedda med flera tydliga borsthär. De 

 mellersta vingpennorna i spetsen tvära, breda och 

 kantiga. Ögonen små. Stjerten kort, föga klufven. 

 Fötterna korta, med svaga klor. 



1. Stenknäcken (Fringilla Coccothraustes Linn.). Kropj^s- 

 färgen öfvervägande gulgrå; vingarna till en del svartblåa och 

 försedda med en stor gråhvit fläck; stjertens sidopentior i 

 spetsen hvita. — Längd omkr. 7 tum. — Coccothraustes vul- 

 garis NiLSS. 



Kroppen mera undersätsig, tjock och kort, än hos de föl- 

 jande arterna. Genom den stora och grofva näbben får fogeln 

 ett ganska egendomliizt utseende och kännes lätt igen. 



Hannen, -i sommardrägt. Hufvudet gulbrunt; hakan, ett 

 smalt band omkring näbbroten samt ett band emellan näbben 

 och hvardera ögat svarta. Bakhalsen askgrå. Ryggen och 

 skuldrorna bruna. Undre kroppsdelarna gulgråa. Undei'gum- 

 pen till stor del hvit. Den hoplagda vingen synes svart med 

 blå och violett glans; öfver täcktjädrarna står en stor gråhvit 

 fläck; de inre armpennorna af ryggens färg. A den utbredda 

 vingen synes ett hvitt band, uppkommet derigenom, att pen- 

 norna hafva en hvit fläck uti infanet. Stjertens 2 mellersta 

 pennor gråbruna med rostbrun anstrykning på utfanet; de 



*) Dessa öfverenssl.äiiiiua i de vigtigaste delar med dem, som Prof. Sun])EWAll 

 upjiställt i sitt utmärkta arbete öfver de svenska foglania. 



