298 



TÄTTINGAR. 



öfriga svarta, med inre fanet i spetsen till }^ hvitt. Näbben 

 blåaktig (om vintern mycket blek). Fötterna blekt köttfär- 



gade. Iris livitak- 

 ^'s- G5. tig^ gi-a eller ljus- 



röd. 



Honan har dunk- 

 lare färger än han- 

 nen och mindre 

 strupfläck. 



Ungarna äro 

 ganska olika de 

 gamla, i allmänhet 

 af en blekare färg- 

 teckning, på undre 

 sidan mörkfläckiga, 

 utan svart på ha- 

 Lan o. s. v. De 

 igenkännas lätt pä 

 den stora näbben. 

 Stenknäcken 

 har en vidsträckt 

 utbredning både i 

 Europa och Asien, 

 stenknäcken. mcn sjnes ingen- 



städes förekomma 

 talrikt. Hos oss har han blifvit funnen på åtskilliga ställen i 

 mellersta och södra delarna af landet. Han är en strykfogel, 

 som under hösten och vintern ströfvar vida omkring för att 

 söka sitt uppehälle. Många, om inte de flesta, torde dock 

 lemna våra landamären under den kalla årstiden. Åtminstone 

 visa de sig under senhösten i större eller mindre sällskaper i 

 Skånes trädgårdar, der de uppehålla sig en tid, hvarefter de 

 alldeles försvinna. I Stockholmstrakten hafva emellertid flera 

 exemplar blifvit skjutna under hösten och början af vintern, 

 synnerligen under sådana år, dä rönnbär varit att tillgå. x\fven 

 i Tyskland är stenknäcken både stryk- och flyttfogel. 



