TÄTTINGAR. 303 



Om våren återvända de bortflyttande bofinkarna tidigare till 

 sina gamla häckningsorter, än de flesta andra småfoglar, och 

 man har dervid, såsom vi redan sid. 47 anmärkt, gjort den 

 iakttagelsen, att hannarna anlända en eller annan vecka förr 

 än honorna. *). Vanligen komma de åter till södra Sverige 

 redan i Mars, eller, i händelse väderläken är blid, t. o. m. 

 ännu tidigare; men i det öfra landet bruka de deremot först 

 infinna sig i April. De uppehålla sig då, liksom vid afresan 

 om hösten, i trädgårdarna och vid husen. Först sedan honorna 

 anländt och värvärmen börjat upptina den frusna marken, be- 

 gifva de sig till skogarna. 



Bofinkens sång är temligen starkt ljudande**) och ganska 

 vacker, men föga omvexlande. Under fortplantningstiden sjunga 

 hannarna mycket flitigt, och då många bo i en och samma 

 skogspark söka de alltid att öfverrösta hvarandra. Vanligen 

 tåla de icke att finna sig öfverträftade af någon medtäflare 

 i grannskapet, utan uppbjuda i sådant fall alla sina kraf- 

 ter för att göra sin röst gällande, och om detta icke skulle 

 hjelpa, använda de näbben, förfölja hvarandra och inlåta sig i 

 de mest häftiga strider. Den vanliga locktonen kan uttryckas 

 med fink, finkfinh, eller tvint, tvint-tvint, eller ett kort Ju/it, 

 hl/it, likt talgoxens. Under parningstiden låter hannen icke 

 sällan höra ett egendomligt läte: jerk, som han äfven någon 

 gång upprepar då väderläken är regnig. 



Bofinken är föga skygg, men vet dock att taga sig väl 

 tillvara om han finner sig vara utsatt för någon förföljelse. 

 Han har en behaglig och ädel hållning, då han hoppar pa mar- 

 ken, och da han flyger höjer han och sänker sig med vexelvis 

 utbredda och sammandragna vingar. 



Bofinkens bo är i sitt slag ett litet vackert konststycke, 

 som endast fa bland våra vanliga småfoglar kunna göra efter. 



*) Brkhm och andra tyska oruitholotjer anföra att honorna Hytta bort tidigare 

 om hösten än hannarna, men komma sednare tillbaka. Hos oss vill det 

 synas som man icke egnat tillräcklig uppmärksamhet häråt; men det upp- 

 gifves dock, att hannarna flytta bort före honorna om hösten. Vi vilja 

 anmärka detta, emedan dylika iakttagelser kunna vara utaf intresse för 

 vetenskapen. 

 **) Dä de först anlända om våren sjunga de dock sä svagt, att man svårligen 

 kan urskilja de särskilda, eljest lätt igenkänliga, stroferna. 



