306 TÄTTINGAR. 



vid roten gulaktig, i spetsen blasvart. ■ — Från bofinken skiljes 

 denna art, äfven då han flyger, ganska lätt på den hvita bak- 

 ryggen och öfvergumpen. Då han sitter, ser han större ut än 

 bofinken och igenkännes föröfrigt lätt på sina bjertare färger, 

 synnerligen på det hvita underlifvet. 



I de södra och mellersta delarna af landet ser man denna 

 fogel endast under flyttningstiderna, höst och vår. Om som- 

 maren har han sitt stamhåll i den högre nordens skogs- och 

 fjelltrakter, hvarest han häckar till stort antal och ersät- 

 ter bofinken, som i närheten af fjellen antingen alldeles upp- 

 hört att längre finnas, eller endast sparsamt förekommer. 

 Der båda dessa foglar finnas, bo de ofta i en och samma skogs- 

 park. — Författaren har funnit norrqvinten vara ganska all- 

 män i Norrlands och Lapplands skogiga trakter, såväl i låg- 

 landet som fjellbygderna, och att han på fjellens sidor går 

 ända upp i björkregionen. Om våren i April, då dessa foglar 

 äro på väg till sina häckningsplatser, träff'as de flockvis eller 

 i större och mindre sällskaper här och hvar i landet. De slå 

 då ofta ned på åkerfält och gärdesbackar, eller i lundar och 

 skogskanter. Författaren har ofta sett stora flockar af norr- 

 qvintar och bofinkar på Ostgötha- och Uplandsslätterna, der 

 inga andra träd än några enstaka, större pilar funnes. I dessa 

 hvilade de sig och gjorde emellanåt derifrån små utflygter till 

 trädesfälten. Men under flyttningarna uppehålla de sig icke 

 länge pä hvarje ställe, utan draga sig oupphörligt mot nor- 

 den; dock synas vårflyttningarna försiggå mera långsamt än 

 höstflyttningarna. Dessa sednare företagas i September, då 

 stora skaror af dessa foglar infinna sig på Skånes åkerfält, för 

 att kort derpå anträda öfverresan till kontinenten. De flesta 

 flytta bort till södra Tyskland och Frankrike, der de öfver- 

 vintra; endast ett färre antal stannar qvar här i landet. Detta 

 är det vanliga förhållandet. Men det är med norrqvinten som 

 med sidensvansen, tallbiten och några andra foglar, som fort- 

 planta sig i den högre norden, att han somliga år förekommer 

 i otroligt stort antal, då han deremot under andra år icke 

 finnes i någon anmärkningsvärd myckenhet. Orsaken härtill 

 känna vi icke med visshet, men troligt är, att gynnande väder- 



