TÄTTINGAR. 309 



Honan i sommardrägt. Hufvudet, halsryggen och öfver- 

 gumpen gråbruna; öfver ögat nedåt nacken ett gulgrått band; 

 hufvudets sidor gråa. Strupen blek, smutsigt gulhvit. Föröf- 

 rigt i det närmaste lik hannen. 



Ungarna hafva mycken likhet med honan. 



I vinterdrägten äro färgerna mera orena: det gråa på huf- 

 vudet och bakryggeu har en grågul anstrykning och det bruna 

 bandet bakom ögonen hos hannen har insprängda gråa tjäder- 

 spetsar. 



Varierar mer eller mindre hvit. Albinos-varieteter äro 

 icke just sällsynta. 



Hustinken har en mycket vidsträckt geografisk utbredning. 

 Han förekommer i flera varieteter och racer öfver större delen 

 af den gamla kontinenten, der åkerbruk idkas eller der men- 

 niskan har fasta, beständiga boplatser. I de flesta fall är han 

 en stannfogel, som hela året om lefver vid menniskoboningarna. 

 I skogen eller vildmarken tinnes han numera aldrig, utan är 

 en ibland de fa djurarter, som sedan urminnes tider frivilligt 

 innästlat sig i menniskans närhet Hos oss tinnes han i stä- 

 der och byar samt vid gårdar och torp öfver hela landet, åt- 

 minstone ända till polcirkeln, och han begifver sig till och med 

 långt in i aflägsna skogstrakter, såsnart en akertäppa blifvit 

 upptagen och säd börjat odlas *). Vid nybyggena i Lappland 

 är detta ofta förhållandet, och man kan härutaf sålunda sluta 

 till, att hustinken icke är så fullkomligt stationär, som han 

 i allmänhet synes vara, utan att han, åtminstone i sådana 

 trakter, der tillgången på födoämnen är mindre, emellanåt före- 

 tager sma utvandringar, för att på annat håll bosätta sig. 

 Understundom visar det sig, att han liksom skyr vissa går- 

 dar, oaktadt man skulle tycka att de för honom borde vara 

 lämpliga tillhåll. Författaren känner tvenne landtgårdar i 

 norra Ostergöthland, som äro belägna helt nära hvarandra. 

 Vid den ena af dessa häcka en hel mängd hustinkar, men vid 



*) I Jemtland såg förf. liustinkeu iiästau vid alla landtgårdar; meu vid Skal- 

 stugan, en gästgifvaregiird nära norrska gränsen, hvarest säd icke odlades, 

 fanns han icke. Detsamma anmärker äfven Meves i sina "Bidrag till 

 Jemtlands Oriiitliologi". 



