TÄTTINGAR. 311 



Husfinkens sång, ifall han kan sägas ega någon sådan, 

 utgöres blott af ett slags enformigt qvitter. Ofta ser man un- 

 der våren och sommaren en hel mängd husfinkar tillsammans, 

 sittande i något lummigt träd, buske eller rishög, der de söka 

 att öfverrösta hvarandra genom att oupphörligt upprepa sitt 

 sträfva läte: djij), djack, djack, zitschisrichi De yfva dervid 

 upp tjädrarna, sänka vingarna och röra emellanåt upp och ned 

 på stjerten. 



Under sommaren förtära husfinkarna, jemte bär, frön, sä- 

 deskorn och dylikt, äfven en betydlig mängd insekter, larver 

 och maskar; men om vintern lifnära de sig nästan uteslutande 

 af frön och sädeskorn, som de plocka på gårdar, vid lador, 

 logar, sädesbodar o. s. v., eller bland hästspillning. 



Ofver hufvud taget gifves det inga foglar, som äro mera 

 brunstiga än husfinkarna. Redan tidigt om våren begynna de 

 sin fortplantning och lägga sedermera under sommarens lopp 

 flera kullar. Boet, som de tillrusta under hustak, i takrännor, 

 remnor i murar, uti ihåliga träd, gamla dufslag, svalbon o. s. 

 v., äro helt enkla och utan någon konstfärdighet hopfogade. 

 De bestå vanligen af torrt gräs, halm eller dylikt samt äro 

 inuti fodrade med fjäder och har. Aggen, som till antalet 

 merändels äro 5 å 6 eller stundom ännu flera, hafva en hvit- 

 aktig, i grönt dragande grundfärg och äro föröfrigt tecknade 

 med gråa och bruna småfläckar. Båda makarna rufva dem 

 skiftevis och hjelpas äfven ät vid ungarnas uppfödande. Un- 

 ijrarna matas länge af föräldrarna innan de erhålla förmåga att 

 reda sig på egen hand. I början, eller sålänge de ännu ligga 

 i boet, underhållas de mest med insekter, larver, maskar 

 och dylikt, sedermera derjemte eller hufvudsakligen med upp- 

 mjukade sädeskorn, frön och andra vegetabiliska ämnen. Detta 

 beror dock i båda fallen påhvilka födoämnen, som äro lättast till- 

 gängliga. Att husfinkarna endast, såsom man velat påstå, skulle 

 föda sina späda ungar med insekter är icke sannt. Vid landt- 

 gårdar, der man vant dessa foglar att komma fram, för att 

 emottaga åt dem utströdd föda, bestående af sädeskorn, gryn. 

 söndersmulade skorpor, bröd och dylikt, har författaren mång- 

 faldiga gånger sett att de äfven med samma ämnen flugit till 



