318 TÄTTINGAR. 



aktig. Hakan och strupen smutsigt hvita med små mörka 

 längsgående fläckar och streck. Frambröstet blodrödt med 

 sammetsglans. Kroppssidorna bakåt med stakt rostgul anstryk- 

 ning. Bakbröstet i midten, magen och undergumpen hvita. 

 Vingarna svartbruna; handponnorna kantade med rent hvitt i 

 ytterfanet, armpennorna med gulbrunt, hvilken färg är ljusare 

 utåt spetsarna; täckfjädrarna af ryggens färg. Stjerten svart- 

 aktig, det mellersta pennparet kantadt med brungult eller smut- 

 sigt hvitt, de öfriga med hvitt, hvilken färg på infanet af den 

 yttersta pennan är bredare än det svarta. Näbben gråaktig med 

 mörk spets, vid roten gulaktig. Iris mörkbrun. Fötterna brun- 

 aktigt köttfärgade. 



Honan skiljer sig ifrån hannen hufvudsakligen derigenom, 

 att hela fjäderklädnaden har en mera oren och fläckig färg- 

 teckning samt derigenom, att den röda färgen på hufvudet och 

 bröstet helt och hållet saknas. Hela bröstet är tecknadt med 

 längsgående, mörka fläckar. 



Hannen i höst- och vinterdrägt liknar honan derigenom, 

 att det röda på hj essän och bröstet mer eller mindre döljes 

 af gråhvita fjäderkanter. Det framträder åter sedan brämfäll- 

 ningen om våren börjat försiggå. 



Ungarna likna honan, men hafva en ännu mera fläckig 

 och oren drägt. 



I motsats till den föregående, bebor denna hämpling un- 

 der sommaren företrädesvis den södra hälften af vårt land, 

 och hans egentliga stamhåll synes för närvarande vara inom 

 ekskogsregionen. Här är han åtminstone vida allmännare än 

 annorstädes. Men i och med detsamma som landets uppodling 

 fortgår torde han äfven i större antal komma att bosätta sig 

 nordligare, hvilket redan till en del skett i kustlandet. Sålunda 

 fann Meves honom vara temligen allmän ända till Sundsvall, 

 och vid Luleå har han blifvit skjuten af J. Wahlberg. 

 Samma utbredning, som hos oss, tyckes han äfven hafva i Fin- 

 land och Norrige. Föröfrigt finnes han i nästan hela det öf- 

 riga Europa samt i Mindre Asien, Syrien och nordvestra Afrika. 



Hos oss tror man sig hafva funnit, att det största antalet 

 individer, under vanliga förhållanden, flytta bort om hösten. 



