TÄTTINGAR. 323 



Hannen sjunger nätt och angenämt, synnerligen under 

 häcktiden. Man ser honom ofta dervid utbreda stjerten och 

 spatsera af och an pä qvistarna under egendomliga kropps- 

 rörelser. Vanligen är det från toppen af ett träd, som han 

 låter höra sig; men stundom höjer hon sig äfven sjungande 

 temligen högt upp i luften, liksom trädpiplärkan, och sänker 

 sig åter ned med sväfvande vingar till en trädtopp, för att 

 derstädes afsluta de sista stroferna i sitt vackra sångstycke. 

 Locktonen liknar bergfinkens, men är mera långdragen, liksom 

 hvinande. Se sid. 307. 



Gröntinken förtär hvarjehanda slags frön, helst oljaktiga, 

 såsom hampfrön, linfrön, roftrön o. s. v. Om hösten infinner 

 han sig derföre på sådana ställen, der dessa frön äro att tillgå. 

 Enbär och tistelfrön tillgriper han äfven, och dessutom förtär 

 han de späda knopparna af åtskilliga träd- och buskslag. Nå- 

 gon egentlig skada gör han likväl icke. 



Han säges hafva tvenne kullar årligen. Boet, som bygges 

 i buskar eller mindre träd, är ganska konstmessigt sammansatt 

 af grässtrån, mossa och lafvar samt inuti beklädt med hår, 

 fjäder, ull och dylikt. Aggen äro 4 — 6, med tunna och glatta 

 skal, samt till färgen blåhvita eller blågröna, med svartbruna 

 och gråaktiga punkter, som äro talrikare vid den tjocka ändan. 



I fångenskapen vänjer sig gröntinken snart vid menniskan 

 och blifver ganska tam. 



B. Artet' med kullrig näbb. 



Till denna afdelning- räknas tvenne arter, som. ehuru icke till- 

 hörande Sveriges fauna, dock förtjena att omnämnas. 



1). Rödhämplingen (Fringilla erythrina Mey.).*) Näbben 

 starkt kullrig; kroppsfärgen gråaktig; hannen har öfre delen af 

 hufviidet, framhalsen, bröstet och bakryggen hög7'öda; ryggen rödgrå; 

 buken hvit med rödaktig anstrykning; vingarnas fjäderkanter blek- 

 röda; honan är mera enfärgadt grå, under smutsigt hvit; strupen 

 med morska fläckar. ■ — Längd 5;^ tum. 



Denna härapling, som egentligen tillhör vestra Siberien och östra 

 Europa, lär, såvidt författaren har sig bekant, blott en enda gäng 



') Några författare hafva fört röclhämplingen till Doniherreslägtet. Prof. 

 Nilsson har ställt honom ibland gräspinkarna. 



