324 TÄTTIXGAK. 



blifvit funnen iiiom Sverigc^s gränser, neniligen pä Gottlancl, hvarest 

 en hona blef fångad och tillvaratagen af D.r Andrée, om hösten 

 1889. I hela sydöstra Finland iir han teniligen allmän. I afse- 

 ende pä lefnadssättet lärer han hafva mycket gemensamt med van- 

 liga hämplingen. Dess lockton är, enligt M. v. Wright, mycket 

 behaglig och kan uttryckas med: tihu-tiu. Ofta uppehåller han sig 

 i parker och trädgårdar, gerna vid vatten. Sitt bo bygger han i 

 låga, täta buskar. Aggen äro 5 ä 6, till färgen grönaktiga och 

 rödprickiga. 



2). Kanariefogeln (Fringilla canaria Linn.). Blekgul, med 

 eller utan niörkare fläckar. — Längd b\ tum. 



Denna allmänt kända burfogel härstammar från de Kanariska 

 öarna. Han är numera kringspridd snart sagdt öfver hela jorden 

 och underhålles för sin vackra sång och för den lätthet hvarmed 

 han fortplantar sig i fångenskapen. Med gröusiskan, stiglitsan, 

 hämplingen ni. fl. närstående arter parar han sig äfven i fången- 

 skapen och föder bastarder, som både i afseende på sången och 

 utseendet få en viss likhet med båda föriddrarna. 



5: te Gruppen. Siskoi* (Acantliis). Näbben fin, spet- 

 sig, hoptryckt och försedd med ryggköl, men saknar 

 inskärning på sidorna; munvikarna utan borsthär. 

 Stjerten i spetsen klutVen. 



Siskorna äro hos oss stann- och strykfoglar. De vistas 

 mest i skogar och busktrakter. Sina bon bygga de vanligen 

 i träden, mera sällan i buskar. De lefva hufvudsakligen af 

 frön, men äfven derjemte af mjuka insekter och larver, hvar- 

 med de tillika synas mata sina ungar. De äro således icke 

 så rent växtätande som man i allmänhet velat påstå. 



9. Grönsiskan (Fringilla Spinns Linn.). Vingarna med 

 2 blekgula band; stjertpennorna vid roteii bi^edt gula; hannen: 

 grönaktig, bröstet gult, öfra delen af Jmfvudet samt stmpeu 

 svarta, kroppens sidor svartfläckiga; honan: of van gröngrå, 

 inunder smutshvit och, svartfläckig, utan sva7't på hufvud och 

 strupe. — Längd något öfver 4 tum. 



Hannen. Ilufvudet ofvan jemte en liten fläck pa strupen 

 svarta med mer eller mindre tydliga, ljusa tjäderkanter; öfriga 



