TÄTTINGAR. 327 



Då man tager i betraktande att hon nära nog ständigt uppe- 

 håller sig i träden, så bör också det antagandet ligga nära till 

 hands, att hon omöjligt kan lifnära sig endast af frön, emedan 

 träden icke under alla årstider hafva sådana att erbjuda. Om 

 man nemligen mot slutet af vintern eller längre fram på vå- 

 ren undersöker alens och björkens honhängen, sa skall man 

 finna, att de helt och hållet eller i det närmaste äro tomma. De 

 stora grönsiskflockar, som ännu under den tiden så flitigt besöka 

 nämnde träd, måste följaktligen göra det i annan afsigt än att 

 finna frön. Man har också numera kommit under fund med, 

 att dessa deras besök icke gälla hon-, utan hanhängena, hvilka 

 utväxa samtidigt med knopparna om hösten och hemsökas af 

 en mängd larver, tillhörande ett slags sma malfjärilar. Dessa 

 larver är det som af grönsiskorna ifrigt uppsökas, och för 

 detta ändamål hafva också dessa foglar, såsom vi förut nämnt, 

 erhållit förmågan att klänga på alla sidor om de fina qvi- 

 starna. Afven bland qvistarnas barr och löf samt mellan knop- 

 parnas tjäll uppsöka de flitigt en massa sma insektlarver och 

 bladlöss, och dertiU lämpar sig ganska väl deras fina näbb. 

 Om hösten och en stor del af vintern torde de dock hufvud- 

 sakligen, om icke helt och hållet, tillgripa frön, som under 

 dessa tider af året finnas i mängd på träden och äro lätt åt- 

 komliga. I fångenskapen kan man underhålla dem med kros- 

 sade hampfrön *), kanarie-, vallmo- och rofFrön m. m. Späda 

 blad och knoppar af hvarjehanda småväxter förtära de äfven 

 med begärlighet. 



I slutet af April eller i början af Maj, alltefter årstidens 

 beskaff"enhet, fördela sig grönsiskorna parvis i skogarna, för att 

 begynna sin fortplantning. Hannen höres under denna tid sjunga 

 starkt och ifrigt samt ses ofta flyga med sväfvande vingar 

 och utbredd stjert omkring honan, som vanligen sitter helt 

 stilla och beundrar hans skickliga manövrer. Men sedan han 

 pä detta sätt upprepade gånger uttryckt sina känslor, närmar 

 han sig henne slutligen under ett kärleksfullt qvitter, som hon 

 oftast besvarar på det mest ömma sätt, och så firas på en 



*) Hela, stön-e hampfrön kunna de ej krossa med näbben. 



