TÄTTINGAR. 



329 



Från alla andra hittills kända finkarter skiljer sig gråsi- 

 skan ganska väsendtligt genom underkäkens egendomliga bild- 

 ning. Dennes inböjda, Ficr 67 

 höga sidokanter äro 

 nemligen djupt in- 

 skurna och bilda så- 

 lunda pa hvardera 

 käksidan tvenne skil- 

 da flikar. 1 afseende 

 på färgteckningen äro 

 grasiskorna något oli- 

 ka efter kön, ålder, 

 årstid och klimat. Vi 

 vilja här endast i 

 korthet omnämna 

 dessa olika drägter, 

 hufvudsakligen fä- 

 stande oss vid vin- 

 terdrägten såsom va- 

 rande den, i hvilken 

 vi vanligast få se 

 dessa foglar. 



Hannen i höst- el- 

 ler vinterdrägt. Hj es- 

 sän mörkt karmosin- 

 röd; en fläck emellan 

 hvardera ögat och näbbroten, ett band omkring denna sednare 

 samt strupen och hakan svarta; öfver ögonen ett ljust band; 

 örontrakten mörkt gråaktig; kinderna fläckiga. Bakre delen 

 af hufvudet, bakhalsen, ryggen och skuldrorna med svart- 

 bruna, i kanterna ljust gulbruna och i spetsen gråhvita fjädrar, 

 hvarigenom mörka och ljusa längsgående band bildas på ryg- 

 gen och skuldrorna. Bakryggen och öfvergumpen hvitaktiga, 

 något mörkfläckiga samt ofta med svag anstrykning af rosen- 

 rödt. Framhalsen och bröstet karmosinröda med hvitaktiga 

 fjäderkanter. Kroppssidorna ljust grågulaktiga med mörka 

 längdfläckar. Magen i midten och undergumpen smutshvita, 



GruMskan (den storuäbbade racen). 



