330 TÄTTINGAR. 



den sednare med smala mörka spolfläckar. Vingarna mörk- 

 bruna med ljusare fjäderkanter; l:sta och andra radens arm- 

 täckfjädrar i spetsen hvitaktiga, hvarigenom 2:ne smala band 

 af dylik färg uppkomma öfver hvardera vingen. Stjertens pen- 

 nor svartbruna med en smal kantning af smutshvitt. Näbben 

 gul med svart spets. Iris brun. Fötterna mörkt rödbruna. — 

 Yngre hannar hafva i samma drägt mindre rödt pa hjessan 

 och bröstet samt öfverallt bredare ljusa fjäderkanter. Hela 

 deras fjäderbeklädnad är mera oren. 



Honan i vinterdrägt har en mindre, med gulaktigt blandad 

 fläck pä hjessan. Alla undre kroppsdelar smutsigt hvita med 

 mörka, längsgående fläckar på sidorna. Bröstet och öfvergunipen 

 utan rödt. Eljest i det närmaste lik hannen. 



/ sonimardrägten., sedan brämfällningen försiggått och de 

 bleka fjäderkanterna således försvunnit, får hela fjäderklädna- 

 den en vida renare' och praktfullare färgteckning. 



Anm. Hos gråsiskor, som hållas i bur, förändras den röda 

 färgen efter ruggningen till gulaktig. 



Gråsiskan är en temligen allmän fogel i alla nordliga län- 

 der. Hos oss finnes hon om sommaren endast i den högre 

 norden, hvarest hon till och med högt uppe i tjellen, i björk- 

 och videregionerna, träffas i stort antal. Först mot vinterns 

 annalkande, då brist på föda uppstår, flyttar hon söderut och 

 visar sig då i stora flockar öfverallt i de mellersta och södra 

 delarna af landet. En stor del stannar qvar hela vintern och 

 ströfvar omkring från trakt till trakt; andra begifva sig ännu 

 längre söderut, till Tysland och Frankrike. Om våren, i Mars 

 eller April, vända de alla åter tillbaka till sina gamla häck- 

 orter. Endast ett jemförelsevis ringa antal stannar qvar hela 

 året om i sin födelsebygd. Med visshet har man sig ännu icke 

 bekant om någon olikhet företinnes i de båda racernas utbred- 

 ning; men Prof. NiL.ssoN tror sig hafva skäl till den förmodan, 

 att den stornäbbade racen om sommaren skulle bebo de nord- 

 ligaste och nordostligaste trakterna af vår halfö och om vin- 

 tern icke sträcka sina ströftåg sydligare än till mellersta Sverige. 

 Anmärkningsvärdt är det också, att denna sednare race är 



