TÄTTINGAR. 333 



och mer sällsynt och har ännu icke, sävidt författaren har sig 

 bekant, blifvit anträffad i Lappland. 



Till uppehållsställe väljer hon helst parker, större träd- 

 gårdar, trädplanteringar, skogsbryn och busktrakter, som gränsa 

 intill odlade platser och åkerfält. Här lefver hon om somma- 

 ren parvis; men om hösten, sedan ungarna blifvit fullvuxna, 

 stryker hon omkring familjevis eller i mindre flockar och in- 

 finner sig då, liksom sedermera hela vintern, regelmessigt på 

 sådana ställen, hvarest björk, al och isynnerhet tistel växa. 

 Dessa växters frön utgöra nemligen hennes mest eftersökta 

 föda. Hon är i allmänhet stannfogel öfverallt der hon finnes; 

 men under kalla, stränga vintrar drager hon vanligast söderut, 

 och det är då mer än troligt att en del till och med lemnar 

 våra ländamären. I Tyskland förhåller hon sig äfven på 

 samma sätt. 



Till skaplynnet är stiglitsan munter och liflig samt föröf- 

 rigt, i flera hänseenden af naturen ganska rikt begåfvad. Hon 

 rör sig med behag och ledighet, har en upprätt hållning och 

 låter merändels de vackra fjädrarna ligga tätt intill kroppen. 

 Ständigt är hon i verksamhet och flyger, utom under häck- 

 tiden, oroligt omkring från trakt till trakt för att söka sitt 

 uppehälle. Liksom de båda föregående siskorna har hon äf- 

 ven förmågan att klänga och hålla sig fast på trädens fina 

 qvistar, på hvilka hon sålunda, då hon söker sin föda, intager 

 alla möjliga ställningar. Sitter hon någon stund overksam, 

 brukar hon merändels vrida kroppen än hit än dit på ett egen- 

 domligt sätt. Hennes flygt är både lätt och snabb, men hon 

 ses sällan flyga högt, utan haller sig vanligen endast på en 

 ringa höjd öfver marken. 



Utom tistel-, björk- och alfrön, förtär äfven stiglitsan en 

 mängd andra frön af hvarjehanda slag, äfvensom nyutslagna 

 knoppar och andra gröna, saftiga växtdelar, såsom t. ex. sallat, 

 kål, källkrasse o. s. v. I fångenskapen underhåller man henne 

 med samma slags födoämnen, som man plägar gifva åt de båda 

 föregående siskorna. Författaren har icke varit i tillfälle att 

 pröfva om hon, liksom dessa sednare, äfven fortär insekter, 

 men detta är ganska sannolikt. Dock torde hon under alla 



