334 TÄTTINGAR. 



förhållanden vara mera växtätande än dessa, isynnerhet som 

 hon med förkärlek synes tillgripa en mängd småväxters frön, 

 pa hvilka en rik tillgång alltid är att tinna. 



Stiglitsan har en ganska vacker och omväxlande sång. 

 Hennes lockton är lätt igenkänlig och kan uttryckas med: stig- 

 litt eller pickelnitt. Efter detta läte har hon erhållit sitt namn. 



Både hos oss och i andra länder synes stiglitsan. blott 

 sätta en kull årligen. Vanligen bygger hon sitt bo i löfsko- 

 gar, parker eller större trädgårdar på någon gren högt upp 

 i träden. Det är sammansatt af fina rötter, strån, mossa, 

 växtull, tistelfjun o. s. v. samt inuti fodradt med ull och hår. 

 Aggen äro 4 — 6, blekt blågröna med små streck och fläckar 

 af en rödaktig färg, hvilka stå tätast omkring den tjockare 

 ändan. Ungarna uppfödas med lika omsorg af båda föräldrarna, 

 som de följa ända till nästa fortplantningstid. 



Stiglitsan är särdeles passande till burfogel. Hon blifver 

 i fångenskapen lätt tam och hennes vackra färgdrägt och om- 

 vexlande sång göra henne derstädes till en ibland de behagli- 

 gaste småfoglar. Man kan äfven inöfva henne till att utföra 

 hvarjehanda konststycken. Trefligast är det dock att se henne 

 i den fria naturen, der hon gagnar genom att bortplocka en 

 mängd ogräsfrön. 



Sparfslägtet (Emberiza Linn.). 



Såsom vi redan vid det föregående slägtet antydt, skilja sig 

 hithörande foglar från de föregående hufvudsakligen derpå, att 

 öfverkäken är något smalare än underkäken och i gomhvalfvet 

 försedd med en hoptryckt längsknöl. — Näbben är kort, icke 

 sällan ganska liten, kägelformig, tillspetsad och emot spetsen 

 hoptryckt; öfverkäken, såsom nänmdt är, smalare än den undre, 

 i kanterna starkt intryckt och på hvardera sidan vid spetsen 

 försedd med en mer eller mindre tydlig inskärning; gomhvalfvet 

 är icke bredt och jemnt hvälfdt, som hos finkarna, ej heller, 

 liksom hos dessa, försedt med längsgående, upphöjda linier, 

 utan deremot smalt med 3 stora tätt intill hvarandra stående 

 längsknölar, af hvilka den mellersta är störst och ofta kan 



