TÄTTINGAR. 337 



Konisparfven är en uteslutande innebyggare på det odlade, 

 bördiga slättlandet; i skogstrakter bosätter han sig aldrig. 

 Han är i de flesta fall fullkomligt stationär och lemnar derföre 

 vanligen icke de trakter, hvarest han en gång slagit sig ned. 

 Hans utbredning inom landet är för den skull ganska egen- 

 domlig och afvikande från det hos smafoglarna vanliga förhål- 

 landet. Orsaken till att han icke finnes hvarken på Oster- 

 eller Vestergöthlands bördiga sädesfält, men deremot är ytterst 

 talrik i Skåne, torde man endast hafva att söka deruti, att 

 han alltid med den största sorgfällighet undviker skogen och 

 således aldrig ens gjort något försök att flytta öfver den 

 breda skogssträcka, som begränsar hans nuvarande stamhåll. 

 Af samma orsak förekommer han betydligt längre mot norden 

 på den vestra sidan af vår halfö än på den östra. 



Ofver hufvud taget är kornsparfven i sina rörelser mera 

 trög och otymplig än flertalet af de öfriga sparfvarna. Han 

 flyger sällan någon längre vägsträcka åt gången och på mar- 

 ken hoppar han mindre lätt. Under fortplantningstiden lefver 

 han parvis, men sedan ungarna blifvit flygvuxna slå sig flera 

 familjer tillsammans och ströfva omkring i stora flockar på 

 sädesfälten. Om vintern, då snö betäcker marken, infinna de 

 sig ofta vid gårdarna för att söka sin föda, som under den 

 tiden mest utgöres af sädeskorn och ogräsfrön. Om sommaren 

 förtära de deremot, jemte frön och växtämnen, äfven en mängd 

 insekter och larver, hvarmed de mata sina ungar. 



Kornsparfvens sång, som man får höra, såväl under fort- 

 plantningstiden som under vintern, består af en kort strof och 

 kan ungefär uttryckas med: toj, toj, toj, ttvitz. Vanligen låter 

 han höra denna sång under det att han sitter helt stilla på 

 någon sten, gärdesgård, buske o. s. v., men han sjunger dock 

 äfven under flygten. Detta är isynnerhet förhållandet vid boet, 

 der hannen ofta under sång och egendomliga åtbörder företa- 

 ger små utflygter. 



Boet, som kornsparfven bygger på marken, är helt enkelt, 

 sammansatt af fina grässtrån och inuti fodradt med hår. Aggen 

 äro blekgråa med svarta streck och fläckar; men de variera 

 ganska betydligt i afseende på färgteckningen. 



Zool. II. Foglar. 22 



