TÄTTINGAR. o39 



Honan är otVan olivgra med talrika, svartbruna längd- 

 fläckar; äfven de undre kroppsdelarna med orenare färger och 

 mera talrika fläckar. OtVergumpens rödbruna färg dunklare 

 med inblandade mörka fläckar. 



Ungarna likna mest honan, men äro ännu mera fläckiga. 



Varleteter af denna art hafva icke sällan blifvit funna, 

 som varit helt blekguia eller delvis hvita. 



Gulsparfven är en i de flesta europeiska länder ganska 

 allmänt förekommande fogel, och han finnes äfven i de vestra 

 delarna af Asien. Hos oss är han känd i de flesta landsdelar, 

 men förekommer dock talrikast i de mellersta och södra provin- 

 serna. Mot norden blifver han allt mer och mer sällsynt, men 

 finnes likväl ända upp vid Tornea elf, vid Karesuando, Muonio- 

 niska o. s. v. Han är stannfogel, som, åtminstone i de södra 

 och mellersta delarna af landet, hela året om lefver i sin fö- 

 delsebygd. De individer, hvilka om sommaren bebo de nord- 

 liga landskapens vidsträckta skogstrakter, torde deremot under 

 vintrarna i brist på föda begifva sig sydligare, och det vill 

 synas som att en dylik flyttning mot söder under nämnde ars- 

 tid skulle vara orsaken till att dessa foglar understundom i 

 vissa trakter förekomma talrikare än vanligt. 



Om sommaren hafva gulsparfvarna nära nog uteslutande 

 sina stamhåll i skogar, beteshagar, lundar och buskmarker, 

 helst i sådana, som begränsas af åkrar och odlade fält. Djupt 

 inne i större skogar träff'ar man dem endast mycket sällan, 

 och de undvika äfven under nyssnämnde årstid öppna, trädlösa 

 fält och slättmarker. Om senhösten eller vid vinterns annal- 

 kande lemna de dock alltid dessa sina sommartillhåll och be- 

 gifva sig till bebodda trakter, till städer, byar och gärdar, 

 hvarest de sedermera under hela vintern uppehålla sig i säll- 

 skap med husfinkarna. De tillbringa dock icke nätterna vid 

 gårdarna, såsom dessa sednare foglar, utan flyga alltid till sko- 

 gen om aftnarna. Vanligen utgöra täta buskar deras mest 

 eftersökta nattherbergen. Först i Mars eller April, men stun- 

 dom, alltefter årstidens beskaftenhet, ännu sednare, flytta de 

 åter småningom till skogarna, för att börja sin fortplantning. 

 Vid den tiden sjunga hannarna flitigt, och deras sång utgöras 



