TÄTTINGAR. 349 



foglars tåg, till och från Lappland, för det mesta gar öfver 

 Finland och Ryssland. 



Lappsparfven vistas nästan beständigt pa marken, der 

 han löper omkring såsom en lärka med skiftesvis rörda fötter. 

 Hannen sjunger ganska flitigt och höjer sig ofta dervid högt 

 upp i luften liksom piplärkorna; sången är ganska vacker och 

 påminner mycket om hämplingens sång. 



Man uppgifver att växtfrön skulle utgöra hans förnämsta 

 föda; men troligt är, att han äfven tillgriper insekter. 



Sitt bo bygger han på marken bland gräset, vanligen på 

 någon tufva. Det är sammanfogadt af torrt gräs och mossa 

 samt inuti beklädt med små fjädrar. Aggen äro vanligen 5 

 a 6, till färgen blekt grågula med mörka, brunaktiga fläckar. 



7. Snösparfven (Emberiza nivalis Linn.). De flesta arni- 

 jiennorna och de 3 iittersta stjevtpeiniorna hvita^ med eller utan 

 svart i spetsen. — Längd nära 7 tum. 



Namn: Snölärka; Dal. Illvärsfogel; Uppl. Härdvärsfogel; 

 Norr. Sneefugl, Snee-spiirf, Sneetiting. 



Hannen i sommardrägt. Svart och hvit. Hvitt är: huf- 

 vudet, halsen, öfvergumpen, alla de undre kroppsdelarna, ving- 

 täckarna, de flesta arnipennorna, roten af handpennorna, de 3 

 yttersta stjertpennorna (med undantag af en svart spetsfläck) 

 och en del af de följandes utfan. Det öfriga svart. Ryggen 

 och skuldrorna med spår af gråaktiga fjäderkanter. Näbben 

 och fötterna svarta. Iris mörkbrun. 



Honan i sommardrägt. Ofre delen af hufvudet och hals- 

 ryggen mer eller mindre gråfläckiga. Af armpenntäckarna äro 

 de större vid roten svarta med hvit kantning; den derpå följande 

 radens mörka, med breda, hvita spetskanter; de öfriga svarta 

 med ljusa kanter. Armpennorna svarta och hvitkantade. Oron- 

 trakten och bröstsidorna med rostbrun anstrykning. Eljest 

 nära lik hannen. 



Hannen i vinterdrägt har mera orena färger, rostgråa fläc- 

 kar på i'yggen samt hufvudet och bröstet mer eller mindre 

 öfverdragna med rostbrunt. Näbben gul med mörk spets. 



