350 



TÄTTINGAR. 



Honan i vinterdrcujt är lik hannen, men har mindre hvitt 

 pä vingarna samt starkare och mera ntbredd rostlarg på huf- 

 vudet och bröstsidorna. 



Fig. (ii). 



Snösparfven (i sommai-drägt). 



Nästdriigten är mera grå eller gulgrå; hufvudet och ryggen 

 svagt mörktläckiga; undre kroppsdelarna smutshvita med mör- 

 kare, gråaktigt bröst. 



Bland alla våra till tättingarnas ordning hörande foglar är 

 snösparfven den nordligast förekommande*) och har inom polar- 

 zonen en mycket vidsträckt utbredning. Han finnes nemligen 

 rundtomkring ishafvets kuster, sa långt som land räcker. På 

 Spetsbergen, hvarest ingen annan fogel af denna ordning trifves, 

 är han till och med mycket allmän. I Sveriges nordliga delar 

 har han sitt ständiga sommartillhåll pa de höga, steniga och 

 klippfulla snöfjellen ända upp öfver trädgränsen, der snart 

 sagdt all vegetation upphört eller der den blott utgöres af 

 några krypande, oansenliga småväxter. I dessa höga fjellre- 

 gioner, hvarest ofta ganska ansenliga snömassor under hela 

 sommaren äro hopade, trifves han förträffligt. På alla de snö- 



*) De enda tättingar, hvilka bebo lika nordliga trakter af jorden, äro Fvingilla 

 canescens på Grönland och Fringilln arctoa i Siberien. 



