TÄTTINGAR. 353 



längden — beklädd af långa, baktill längsefter genom en söm 

 förenade och alldeles hela plåtar. 



1. Det gifves visserligen åtskilliga fogiar, äfveu af första grup- 

 pen, hvilka genom ett slags missbildning hafva tarsens baksida 

 delad i 2 eller flera sköldar och, tillfölje deraf, få utseendet af att 

 tillhöra samma grupp som lärkorna; men det är nästan endast hos 

 yngre fogiar, synnerligen af trastslägtet, som detta förmärkes, och 

 vanligen bortväxa tvärsömmarna med tiden, så att tarssälan blif- 

 ver helt slät. Hos sidensvansen, hvilken, såsom vi anmärkt, 

 rättast torde böra hafva sin plats i närheten af lärkorna, visar sig 

 dock denna missbildning, ifall man här får nyttja detta uttryck, 

 oftare och bibehåller sig understundom under fogelns hela lifstid. 



Lärkorna hafva en temligen kort, nästan rak näbb samt 

 de inre armpennorna betydligt längre än de öfriga, af hvilka 

 sednare ■ de flesta äro i spetsen hjertlikt inskurna. Baktåns 

 klo lång, starkt utvecklad och nästan rak. Fjäderklädnaden 

 temligen fast; bakhufvudets fjädrar förlängda, bildande en verk- 

 lig eller skenbar tofs. 



Af denna familj eger vår fauna blott ett enda slägte, in- 

 nefattande några få arter, hvilka äro flyttfoglar, sällan stryk- 

 foglar. De vistas mest på öppna platser, såsom odlade fält 

 och hedar, samt lifnära sig af hvarjehanda växtfrön och 

 insekter. 



De bygga temligen konstlösa bon på marken. Hannarna 

 sjunga flitigt och höja sig dervid med sväfvande eller fladdrande 

 vingar mer eller mindre högt i luften. 



Lärk-slägtet (Alauda Linn.). 



Näbben kortare än hufvudet, vid roten knappt högre än 

 bred, föröfrigt nästan trind eller svagt hoptryckt, utan någon 

 tydlig inskärning bakom öfverkäkspetsen; näsborrarna ofvan 

 till hälften täckta af en hvälfd hud och dessutom dolda af 

 framåtliggande i spetsen borstartade småfjädrar. Vingarna 

 långa; Lsta handpennan mycket kort och smal, den 3:dje eller 

 4:de längst; de inre armpennorna betydligt längre än de yttre, 

 dock icke så långa, som de längsta handpennorna; de flesta 

 arrapennorna, äfvensom 2 eller 3 af handpennorna i spetsen 



Zool. II. Fogiar. 23 



