TÄTTINGAR. 



355 



svartbruna, derefter starkt rostbruna och ytterst i spetsen samt 

 kanterna grålivita; de öfriga vingpennorna svartbruna, smalt 



Fig. 71. 



Vanliga Lärkan. 



Ijuskantade. Stjertpennorna svartaktiga, den yttersta från ro- 

 ten utvändigt och snedt öfver midten rent hvit; den följande med 

 hvitt ytterfan; de två mellersta med breda rostgråa kanter. 

 Näbben blek, ofvan mörkare. Fötterna brungula. Iris brun. 



I vinterdrägten äro fjädrarna rundade, med breda, rödgraa 

 kanter, hvilka dock inom kort bortnötas, så att fjädrarna blifva 

 spetsiga och förlora det rödaktiga utseendet. 



Ungarna hafva breda, trubbiga, gråkantade ryggtjädrar. 



Lärkan är en af de allmännast förekommande småfog- 

 lar. Hon har en mycket vidsträckt geografisk utbredning, 

 i det att hon icke blott bebor hela Europa, utan äfven en stor 

 del af Asien. Under vintern finnes hon dessutom till stor myc- 

 kenhet i norra Afrika. Inom Sverige har hon sitt stamhåll 

 och fortplantar sig öfverallt, der åkerbruk idkas, men är dock 

 mest allmän i de mellersta och södra provinserna. Samma 

 förhållande är det äfven i Norrige och I^inland. Såsom flytt- 



