TÄTTINGAR. 361 



högre norden, mest utmed Ishafvets kuster. I Asien, Ryss- 

 land och Nordamerika är hon ganska alhnän; men på Spets- 

 bergen finnes hon icke. Inom Skandinavien var hon egentligen 

 icke känd förrän 1837, då Prof. S. Lovén fann henne i Fin- 

 marken. 1 sednare tider har hon emellertid funnits häckande 

 på åtskilliga snöfjell i Lappland, och dessutom har hon under 

 flyttningstiderna eller under vintern mångfaldiga gånger blifvit 

 sedd och skjuten i mellersta och södra Sverige. Den 12 Ja- 

 nuari innevarande år såg författaren tvenne stycken i trakten 

 af Motala. Vanligen lefva de under vintern tillsammans med snö- 

 sparfven, stundom dock för sig sjelfva, parvis, i små sällskaper 

 eller i mindre flockar. Tidigt om våren vända de tillbaka till sina 

 nordliga hem, der de redan i slutet af Maj eller i början af 

 Juni begynna sin fortplantning. Under ströftågen ses de stun- 

 dom äfven i Tyskland och Danmark. I Finland hafva de 

 samma utbredning som hos oss. 



Sandlärkans födoämnen torde vara lika med snösparfvens. 

 Man påstår, att hon helst, äfven under flyttningstiderna och 

 då marken är snöbetäckt, skulle uppehålla sig i sandiga trak- 

 ter*); men att hon tillika slår ned på till och med styf ler- 

 jord, kan författaren af egen erfarenhet intyga. 



Hennes sång lärer vara mindre utmärkt. Hon låter höra 

 den dels då hon sitter på marken, dels då hon flyger. 



Sitt bo bygger hon på marken bland lafvar och mossa. 

 Det är sammansatt af gräs och invändigt fodradt med vide-, 

 ull samt något reuhår **). Aggen synas variera såväl till stor- 

 lek som grundfärg. Denna sednare kan nemligen vara gul, grå- 

 gul eller gröngul. Föröfrigt äro äggen tecknade med talrika 

 mörka punkter och stundom med härstreck. 



*) Vid islossningen i början af Maj är hon anmärkt flera är å rad på sand- 

 reflarna utanför Hudiksvall af Mag:r J. A. Wiström. 



') Ett dylikt bo förvaras på Riksmuseum, dit det blifvit skänkt frän Osttin- 

 marken af Prosten Sommerfelt. 



