TÄTTINGAR. 365 



ombyter vistelseort och icke gerna uppehåller sig flera år å 

 rad i en och samma trakt. Detta torde likväl hafva sin för- 

 nämsta grund i hagmarkernas afröjning och i de förändringar, 

 som de för beteskreaturen afsedda trakterna ofta undergå. 

 Såsom vi redan anmärkt, bebor han nemligen icke den stora, 

 slutna skogen, utan har mest sitt tillhåll i sådana trakter, der 

 glesa träd äro blandade med buskar. Oftast har författaren 

 funnit honom i kärraktiga betesmarker eller i sidländta, med 

 löfträd och buskar bevuxna ängsmarker. Der skogen utgöres 

 endast af barrträd trifves han icke rätt väl. Han uppehåller 

 sig, såsom nämndt är, mest på marken, hvarest han än spat- 

 serar omkring liksom en del kråkfoglar, än löper och springer 

 liksom hönsfoglarna. Då han blifver uppjagad och skrämd 

 tager han i de flesta fall sin tillflykt i träden. 



Till skaplynnet är härfogeln skygg och lättskrämd, men 

 tyckes vara mera djerf då han sitter i träden, än dä han vi- 

 stas på marken. I trakter der han, såsom t. ex. förhållandet 

 är på Oland, ofta ser menniskor och i allmänhet icke är utsatt 

 för någon förföljelse, försvinner till en del hans naturliga skygg- 

 het, och man kan stundom gå honom helt nära innan han be- 

 gifver sig pä flykten. För rofloglar bär han en stor fruktan 

 och trycker sig mot marken, med utbredda vingar och stjert 

 samt uppåt riktad näbb, då han plötsligt blifver utsatt för 

 deras förföljelser, och, genom att orörligt bibehålla denna ställ- 

 ning, undgår han också ganska ofta hela deras uppmärksamhet 

 eller förvillar dem. Hans flygt är temligen lätt, men ojemn 

 och sker med vexelvis sväfvande eller fladdrande vingar. Han 

 liknar dervid på afstånd och vid hastigt påseende en nötskrika 

 eller brokig hackspett. 



Härfogelns sång eller spel, hvilket man än vill kalla det, 

 höres temligen långt och kan uttryckas med: upp upp upp! 

 upp ujyp upp! Men han frambringar det starkare och svagare, 

 så att man stundom kan tycka sig höra det mycket långt bort, 

 fastän fogeln sitter helt nära. Ofta flyttar han sig omärkligt 

 undan frän ett ställe till ett annat, så att man inom en kort 

 stund kan fä höra honom från flera olika håll. Prof. SUNDE- 

 VALL tycker sig hafva funnit någon likhet mellan hans läte 



