368 TÄTTINGAR. 



Eljest är deras färd i rymden ingenting annat än en ifrig jagt 

 efter insekter, hvilka de med utspärradt gap förfölja och fånga. 

 Under dessa jagter ser man dem derföre än högt i luften, än 

 nära marken eller vattenytan, än omkring hustaken eller träd- 

 topparna, alltefter som insekterna flygande uppehålla sig på 

 det ena eller andra stället. De ega i vingarna en betydlig 

 muskelkraft, hvarigenom de med en beundransvärd uthållighet 

 kunna flyga omkring under största delen af de långa sommar- 

 dagarna, för att söka sin föda, och hvarigenom de, när hösten 

 kommer och tjenliga näringsmedel börja att saknas, med lätthet 

 kunna förflytta sig frän sina nordliga hemvist, för att öfver- 

 vintra i blidare luftstreck, hvarest insekterna äro i liflig 

 verksamhet. Man antager, pä goda skäl, att en svala under 

 loppet af ett enda dygn skall kunna tillryggalägga en vägsträcka 

 af närmare 200 mil, och således under denna korta tid kunna 

 förflytta sig från södra Sverige ända till Algier. 



1. Oaktadt det numera är en känd sak, att svalorna här i 

 norden, i likhet med de flesta andra insektätande foglar, flytta bort 

 till varmare länder under den kalla årstiden, finnes det dock, märk- 

 värdigt nog, flera, äfven så kallade bildade personer här i landet, 

 hvilka ännu envist vidhålla den gamla, dumma folktron att dessa 

 fogiar skulle tillbringa vintern på sjöbotten bland dy och örja. Det 

 är af denna anledning som äfven vi med några ord vilja vidröra 

 detta ämne, hvilket i annat fall helst hade lemnats åt glömskan. 



Sedan tid efter annan åtskilliga skrifvelser ingått till K. Veten- 

 skaps-Akademien angående s. k. svalor, som i ett tillstånd af dvala 

 blifvit upptagna från sjöbotten och ånyo blifvit bragta till lif, ut- 

 fästade intendenterna vid nämnde Akademi under några års tid pre- 

 mier för dylika, under isen eller vintertiden i vattnet uppfångade 

 svalor. Att några svalor derefter icke skulle erhållas var naturligt- 

 vis lätt att förutse, och derföre hoppades man nu att den gamla 

 fördomen skulle vika undan för sanningen. Men detta skedde lik- 

 väl icke. Orsaken härtill har man velat finna uti det "tvekande 

 och osäkra", som röjde sig i de uppgifna motiverna till premierna*), 

 hvilka dessutom ansågos vara så låga, att, om än svalor kunde 

 hafva erhållits, omkostnaderna derför helt säkert skulle hafva öfver- 

 stigit premierna, synnerligen om man vidtagit några särskilda anstalter 

 för svalornas uppfångande. Hade man varit fullt säker om, att inga 



*) Se Nilsson Skand. Fauna, Fogl. sid. 259. 



