SKÄKRFOGLAR. 381 



Toriisvale-slägtet (Cypselus Illig.), 



Näbbens hornartade del liten och kort, med i spetsen nå- 

 got nedböjd öfverkäk; men föröfrigt är näbben baktill mycket 

 bred och klufven ända under ögonen, så att gapet är ovanligt 

 stort; munvikarna sakna borsthår; näsborrarna ligga långt bakåt 

 vid sidorna af näbbryggen, öppnande sig i en hudfåll. Vin- 

 garna synas långa tillfölje af de långa handpennorna, af hvilka 

 några, de första, äro starkt böjda i spetsen, den andra längst; 

 armpennorna äro blott 7, mycket små, ungefär | så länga 

 som den hoplagda vingen, och betydligt kortare än de långa 

 handtäckfjädrarna. Stjerten i spetsen klufven, räcker ej till 

 spetsen af de hoplagda vingarna. Tårna äro, med afseende på 

 ledernas antal, mycket afvikande från andra foglars, i det att 

 de tre egentliga framtårna blott hafva 3 leder hvardera; för- 

 öfrigt äro de bildade såsom vi härofvan nämnt. Fjäderkläd- 

 naden fast, tät, åtliggande och temligen elastisk. — Könen äro 

 till färgteckningen nära lika, och ungarna föga olika de gamla. 



Hos tornsvalorna är flygförmågan utomordentligt starkt 

 utbildad. I flygtens snabbhet och uthållighet öfverträffa de 

 till och med svalorna, och det gifves inga foglar af första af- 

 delningen, med undantag möjligen af falkarna, som de gifva 

 efter i detta hänseende. Man ser dem också jemt och stän- 

 digt under loppet af de långa sommardagarna flyga omkring i 

 rymden i vida kretsar, vanligen mycket högt, men stundom 

 äfven närmare jordytan. Tillfölje af de långa vingarna se de 

 då vida större ut än de i verkligheten äro, och göra sig deri- 

 genom allestädes, der de finnas, af en hvar bemärkta. Om 

 våren under fortplantningstiden får man ofta se dem med en 

 ilande fart jaga hvarandra, då de låta höra ett fint, hvisslande 

 eller hvinande och skarpt läte. På marken sätta de sig al- 

 drig, emedan de, tillfölje af sina korta fötter och långa vingar, 

 mången gång skulle hafva svårt att åter flyga upp derifrån, 

 utan de hvila merändels i sina bon. Ejheller ser man dem 

 någonsin sitta i träd. Sina bon bygga de icke, liksom sva- 

 lorna, af sammanklibbad jord, utan af strån och risqvistar, 

 blandade med ull, fjädrar o. s. v., som de upphemta 



