GÖKFOGLAR. 393 



Såsom vi redan nämnt, väljer hon helst sitt stamhall i 

 sådana glesa skogar, som omvexla med öppna tält och ängar, 

 i hvilka föröfrigt större, spridda träd, helst gamla ihåliga, 

 torrgreniga ekar, aspar eller bokar finnas. I dylika större 

 träd ses hon ofta sitta på utkik efter insekter, larver, sniglar, 

 små grodor och ödlor, hvilka utgöra hennes förnämsta, eller 

 snart sagdt enda föda. Då hon blifver varse ett dylikt djur, 

 är hon genast tillreds att gripa detsamma, och det är derföre 

 som man under de vackra sommardagarna, då för henne en 

 rik tillgång på födoämnen yppar sig, sällan får se henne overk- 

 sam eller länge stillasittande. Dä hon emellanåt begifver sig 

 ut på de närbelägna fälten, sätter hon sig ofta på höga pålar 

 eller gärdesgårdsstörar för att speja efter byte, och om efter- 

 sommaren, vid skördetiden, besöker hon ofta sädesskylarna, 

 dit en mängd gräshoppor och andra insekter infunnit sig. Det 

 är troligen af denna anledning, som man velat beskylla henne 

 för att tillgripa sädeskorn. Författaren tror dock för sin del, 

 att landtmannen icke har den minsta anledning att i detta 

 fall frukta henne, utan att han snarare borde med nöje se, att 

 hon intinner sig på fälten, emedan hon derstädes bortplockar 

 en mängd för kulturväxterna skadliga insekter och larver. 

 Hon är otvifvelaktigt en mycket nyttig fogel, hvarhelst hon än 

 förekommer. 



Vi hafva nämnt, att blåkråkorna äro af ett trätgirigt 

 lynne. Detta gifva de mest tillkänna mot sina egna likar, äf- 

 vensom mot kråkor, skator och mindre roffoglar, som komma 

 i närheten af deras bon. I bättre sämja lefva de med kajor, 

 skogsdufvor, starar och andra, mindre foglar, som bygga och 

 bo i deras omedelbara granskap. Om dessa bekymra de sig 

 föga. Likväl ser man icke så sällan, att flera blakrakpar bo 

 i samma trakt, icke så särdeles långt ifrån hvarandra. 



Då de äro i strid med sina kamrater eller förfölja andra 

 foglar, hafva de ett skarpt läte, som kan uttryckas med 7\ih 

 eller kräli; men eljest hör man dem ofta ropa sitt sträfva 

 räck! räck! eller rackerracker ! Namnet blåkråka synes hafva 

 tillkommit af färgen och af lätet, hvilket har någon likhet med 



