GÖKFOGLAR. 397 



Anm. Detta äv den s. k. Rödhruna Göken, som fordom blifvit 

 ansedd för en skild art och beskrifven under nama af Cuculus he- 

 paticus och C. rufus. 



Göken liar en mycket vidsträckt utbredning. Han bebor 

 om sommaren hela Europa och norra Asien, och vintern till- 

 bringar han i de tropiska delarna af Afrika och Asien. Inom 

 Skandinavien finnes han öfverallt, från det sydligaste Skåne 

 ända upp på de höga snöfjellen i Norrige och Lappland. För- 

 fattaren har sett och hört honom ända öfver trädgränsen på 

 de lappska fjellen, och i Bohiisländska skärgården är han all- 

 män och låter derstädes höra sig t. o. m. på de yttersta, nakna 

 bergen. I P^inland har han lika vidsträckt utbredning och före- 

 kommer lika talrikt som hos oss. 



Af det nu anförda se vi således, att göken till sin vi- 

 stelseort utväljer de mest olika trakter. I södra och mellersta 

 delarna af landet vistas han dock mest i glesa skogar, ängar 

 och betesmarker; men besöker äfven fält, der enstaka, större 

 träd växa, och infinner sig dessutom ganska ofta i trädgårdar 

 och parker. Såsom flyttfogel anländer han till södra Sverige 

 i början af Maj och drager sig derefter småningom mot norden. 

 Om hösten flyttar han tidigt bort, redan i Augusti eller i bör- 

 jan af September. De äldre hannarna flytta förr än honorna, 

 och dessa åter något förr än ungarna. Vi se således, att gö- 

 ken endast en jemförelsevis ganska kort tid vistas i sitt egent- 

 liga hemland. Största delen af året tillbringar han i varmare 

 klimater. 



Göken är en ensligt lefvande, skygg, vild och obändig fo- 

 gel. I flygskicklighet täflar han med de flesta andra foglar, 

 till och med med sparfhöken och de små falkarna, om hvilka 

 han mycket erinrar, då han flyger mellan träden, eller då han, 

 med hastigt rörda eller sväfvande vingar, glider fram öfver 

 fälten. Man ser honom också dervid ofta förföljas af sädes- 

 ärlor och andra småfoglar, liksom vore han en äkta rofFogel. 

 Det är också, såsom vi längre fram skola visa, icke utan skäl, 

 som dessa små foglar hata honom. — Någon längre vägsträcka 

 tillryggalägger han icke, eller åtminstone sällan, innan han ånyo 

 sätter sig; men han hvilar vanligen icke länge på hvarje ställe. 



