400 GÖKFOGLAK. 



är, att håren qvarsitta mycket länge, kanske i månader *). 

 Att göken ej har luden mage då han först anländer om våren, 

 beror kanske derpå, att han i de varma länder, hvilka han 

 nyss lemnat, haft rik tillgång på annan, lämpligare föda och 

 således icke behöft tillgripa håriga larver, ehuru dylika äfven 

 der helt säkert kunde hafva stått honom till buds. Slutligen 

 må vi äfven här omnämna ett fall, som påtagligen gifver vid 

 handen, att göken, då tillfället så medgifver, tillgriper andra 

 födoämnen framför håriga fjärillarver. Vid ett landställe i 

 Ostergöthland, hvarest författaren för några år sedan vistades, 

 omgafs trädgården af gräsbevuxna ängsbackar och fält, dit ett 

 ganska stort antal larver af Ch. Caja, men isynnerhet af B. 

 Ruhi, hade infunnit sig. Då göken anlände, hade han således 

 god tillgång på sin s. k. älsklingsspis och författaren gladde 

 sig åt att få skjuta honom, för att komma i tillfälle att un- 

 dersöka hans håriga mage. Men, ehuru dagligen flera af dessa 

 foglar infunno sig, tycktes ingen enda af dem hålla till, der 

 larverna voro, utan de flögo alltid in i trädgården och flaxade 

 omkring i några lönnar och fruktträd, som om aftnarna kring- 

 svärmades af Ollonborrar (Melolontha Hippocastani) och om 

 dagarna tjenade dessa insekter till hviloplats. Efter några da- 

 gars förlopp skötos ett par gökar, som befunnos hafva flera 

 ollonborrar både i magen och i gapet men deremot ingen enda 

 hårig larv och intet spår af larvhår. Detta torde i någon mån 

 tjena till bevis för, att göken åtminstone icke, såsom vissa 

 tyska författare så ifrigt påstå, af naturen blifvit bestämd att 

 lifnära sig af håriga larver; ty då han här hade fritt val 

 emellan dessa och annan föda, lemnade han dem alldeles 

 å sido. Hvad de omtalade håriga larverna beträffar, så tro 

 vi, att, då de blifvit hänvisade att lefva på öppna platser, 

 hvarest de alltid göra sig bemärkta, just i sin långa, hvassa 

 hårbeklädnad fått ett skydd mot hvarjehanda fiender. I sina 

 öfriga utvecklingsstadier äro dessa insekter deremot mycket ut- 



') Huruvida göken lider häruf, kunna vi icke med visshet afgöra; men märk- 

 ligt är det, att af alla de gökar, författaren granskat, de som haft hårig 

 mage alltid varit magrare. Prof. Sundevall säger dock att göken tål det 

 förträffligt och att han snarare torde befinna sig- väl af detta retmedel. 



