KLATTERFOGLAR. 



407 



ovanligt små, pä det att de vid kläckningen skulle kunna skylas 

 och fullständigt värmas af de små foglarna. 



Är då, skulle man kunna fråga, göken en så nyttig fogel, som 

 man i allmänhet anser honom för att vara? Vi kunna tyvärr 

 icke svara annat än nej på denna fråga. Under närvarande 

 förhållanden kunna icke gerna de små insektätande foglarnes antal 

 någonsin blifva för stort, och derföremåste vi alltid anse en fogel 

 för skadlig, som årligen genom sin fortplantning dödar så många 

 ibland dem. Vi älska dock denna sällsamma fogel alltför myc- 

 ket, för att önska honom något ondt. Må han derföre gerna 

 i frid få gästa våra skogar! Genom förnuftiga åtgärder kunna 

 vi ändå alltid, honom till trots, få det nöjet att se de små, 

 nyttiga foglarna till ett förökadt antal omkring oss. 



IV. Ordningen: Klätterfoglar. 



Zygodactyli. 



Klätterfoglarna bilda en ganska naturlig och väl begrän- 

 sad ordning inom sittfoglarnas stora afdelning. De igenkännas 

 hufvudsakligen derpå, att vingarna i det närmaste äro lika 

 bildade som hos tättingarna; att 2 tår äro riktade framåt och 

 2, sällan blott 1, bakåt, alla försedda med krökta, hoptryckta, 

 hvassa klor; att näbben är rät, utan inskärning bakom spet- 

 sen; och slutligen att tungan är långt utsträckbar, metmasklik 

 och försedd med hornartad spets. Stjerten, som, jemte 2 små 

 sidopennor, består af 10 fullt utbildade pennor, utgöres van- 

 ligen af en s. k. klätterstjert, d. v. s. dess pennor äro styfva, 

 elastiska, spetsiga och tjena såsom stöd då fogeln klättrar på 

 trädstammarna. Hos göktytorna, som sakna förmågan att 

 klättra, äro dock alla stjertpennorna mjuka och af vanlig form. 



Dessa foglar bebo skogarna och lefva derstädes ensliga, 

 par- eller familjevis. De flesta äro hos oss stannfoglar, som 

 dock om vintrarna stryka temligen vidsträckt omkring, för att 

 söka sin föda. Denna består nästan uteslutande af insekter, 



