KLÄTTERFOGLAR. 415 



ver, och att det är dessa, som hackspettarna så ifrigt eftersöka. 

 De hatVa en beundransvärd förmåga att kunna taga reda på 

 dylika larver, och man har oriktigt trott, att det skulle vara 

 en ytterst fin lukt, som dervid vägleder dem; men luktsinnet 

 är utan tvifvel hos dem lika slött, som hos andra foglar. Det 

 är påtagligen den skarpa synen och den fina hörseln, som 

 komma dem till hjelp, då de söka sin föda. Genom synen 

 varseblifva de redan på afstånd sådana träd, hvilka äro hem- 

 sökta af insekter, emedan dessa alltid få ett annat utseende 

 än de friska och i sin fulla lifskraft varande träden. Genom 

 hörseln uppfatta de lätt de ljud, som uppkomma då insekterna 

 och deras larver gnaga i barken eller veden, och dessutom hafva 

 de äfven en ovanlig förmåga att bedömma dessa smådjurs när- 

 varo genom de ljud, som uppkomma då de med näbben 

 hacka på träden. Dessa ljud blifva nemligen, såsom man 

 lätt kan förstå, helt olika då fogeln hackar öfver en ihålighet, 

 en larvgäng, än om slaget anbringas på ett ställe, der trädet 

 är fast och oskadadt. Genom att sålunda på alla sidor un- 

 dersöka träden, hitta hackspettarna snart reda på larvernas- 

 tillhåll, och, då detta inträffat, arbeta de sig in med den starka 

 näbben och fånga derefter sitt byte. På sädana ställen i sko- 

 garna, hvarest vindfällen qvarligga, infinna sig ofta en otalig 

 mängd grafstickare (Tomici), märghorrar (Hylesini) och andra 

 vedätande insekter för att lägga ägg under barken, der de se- 

 dermera framkläckta larverna hafva rik tillgång på passande 

 föda. Här blifva hackspettarna af oberäknelig nytta, emedan 

 de med glupskhet förtära dessa insekter, hvilka, om de ostördt 

 fått utveckla sig, skulle hafva anstalt stor förödelse i skogarna., 



Det är dock icke endast de under barken och i veden lef- 

 vande insekterna och deras larver, som tjena hackspettarna 

 till föda, utan de tillgripa äfven med begärlighet en mängd' 

 andra, såsom skalbaggar, fjärilar, myror o. s. v. Dessa sed- 

 nare fånga de ofta på samma sätt som göktytorna genom att 

 utsträcka sin långa, klibbiga tunga i deras gångar, och om 

 vintern, då myrorna gömma sig undan djupt ned i sina 

 stackar, hacka de hål i dessa sednare för att åtkomma dem. 



