KLÄTTERFOGLAR. 417 



plantning.stiden i beliof af ett trädhål, för att deruti lägga sina 

 ägg; men äfven efter denna tid, då dessa foglar ströfva om- 

 kring i skogarna, uthacka de dylika hål åt sig, för att deruti 

 tillbringa nätterna och taga sin tillflykt då oväder inträffar. 

 Man kan således lätt förstå, att ett stort antal trädhål, på 

 detta sätt ' tillkomna, skola vara tillfinnandes i de trakter, 

 hvarest hackspettarna gerna uppehålla sig, och som dessa träd- 

 hål ofta blott för tillfället begagnas, så stå vanligen flera styc- 

 ken i hvarje skogslund till de små foglarnes disposition, då de om 

 våren begynna sin fortplantning. Några lämpligare bon torde sraå- 

 foglarna heller icke kunna finna, hvilket bäst kan synas derutaf, 

 att de ifrigt kämpa om besittningsrätten dertill. Man har 

 kallat hackspettarna för "fogelrikets byggmästare" och denna 

 benämning torde de äfven i en viss bemärkelse göra sig väl 

 förtjenta utaf. 



Hackspettarna hafva sina stamhåll i skogarna. Endast om 

 hösten eller vintern, då de äro nödsakade att ströfva mera 

 vidsträckt omkring för att söka sin föda, infinna de sig stun- 

 dom i trädgårdarna eller på slättbygden, der enstaka, gamla 

 träd växa. Några arter vistas nära nog uteslutande i barr- 

 skogarna, andra deremot synas helst trifvas i löfskogarna eller 

 i sådana skogar, der olika trädslag stå blandade. I allmänhet 

 äro de mindre skygga, än många at de förut afhandlade foglarna; 

 men de uppehålla sig sällan länge på ett och samma ställe, 

 utan äro vanligen mycket oroliga och under hela dagens lopp 

 i full verksamhet för att söka sin föda. Man ser dem derföre 

 nästan ständigt klättra uppåt trädstammarna och de större 

 trädgrenarna. Afvenså slå de ofta ned på stubbar och vind- 

 fällen; men på marken, hvarest de röra sig hoppande och 

 otympligt, ser man dem mera sällan. Under sitt arbete låta 

 de emellanåt höra ett lätt igenkänligt, kort och skarpt läte: 

 tjick! eller tjock! Men föröfrigt hafva de, isynnerhet de större 

 arterna, åtskilliga andra egendomliga läten, som höras vida om- 

 kring i skogarna. Ett annat märkvärdigt ljud, som hannarna 

 under fortplantningstiden åstadkomma, förtjenar äfven att om- 

 nämnas. Det liknar i det närmaste en trumhvirfvel och upp- 



Zool. II. Voiilav. 27 



