426 KLÄTTERFOGLAR. 



Ungarna hafva gula spetsar på hj essfjädrarna. 



Tretåiga hackspetten är teniligen sällsynt och synes vara 

 den nordligaste af alla våra arter. Han tinnes i hela norra 

 Sverige ända långt upp i Finmarken; men söder om den 60 

 nordl. breddgraden förekommer han deremot, såsom det tyckes, 

 hufvudsakligen endast under sina ströftåg om hösten och vin- 

 tern. I Skåne har man till och med ännu icke, så vidt vi 

 veta, observerat honom. I vissa trakter af Uppland, Oster- 

 göthland, Nerike, Småland o. s. v. ses han deremot icke så 

 sällan under sistnämnde årstider. Utom Sverige bebor han det 

 mellersta Europas alptrakter samt Ryssland och Siberien. I 

 Norrige lärer han vara nära nog den allmännaste arten i släg- 

 tet, och i Finland förekommer han, enligt M. v. Wright, tem- 

 ligen ofta i Kuopiotrakten. 



I lefnadssättet visar han mycken öfverensstämmelse med 

 P. major och leuconotiis, i hvilkas sällskap han stundom an- 

 träffas. Han vistas både i barr- och löfskogar, helst i sådana, 

 som elden gått öfver, eller i hvilka gamla, murkna träd och 

 vindfällen finnas. 



2:dra Gruppen. Svartspettar (Dryocopus). Stora ar- 

 ter, med svart tjäderklädnad*). Den inskjutande 

 hakviken sträcker sig långt framom näsborrarna. 



6. Spillkråkan (Picus martius Linn.). Svart; hos hannen 

 är hela hufvudet ofvan rödt, hos honan liar endast nacken 

 denna färg. — Längd omkring 18 tum. 



Namn: Svartspett, Tillkråha; Ostergöthl. Tyrkråha; Spel- 

 kråka (SUNDEV.). 



Spillkråkan är den största af alla våra hackspettar och 

 lätt igenkänlig på de nyss anförda kännetecknen. Äldre indi- 

 vider hafva gul iris och näbben på sidorna hvitaktig. Yngre 

 hafva dessa delar mörkare och mera orent röd färg på hufvudet. 



Spillkråkan bebor stora, bergiga skogar, förnämligast i 

 norra Europa och Asien. I det mellersta och södra Europas 



*) Hos utländska iithöraiide arter är fjäderkläduaden ofta brokig. 



