KLÄTTERFOGLAR. 427 



bergländer förekommer hon äfven, men mindre talrikt. I mel- 

 lersta och norra delarna af vår halfö, hvarest barrskogar ännu 

 finnas, är hon temligen allmän; men till det skoglösa slätt- 

 landet i södra Skåne kommer hon aldrig, om icke någon gång 

 enstaka och på villospår. Dock är hon mera stationär, än de 

 öfriga hackspettarna, och haller sig derföre gerna hela året 

 om i en bestämd trakt, utan att i allmänhet derifrån företaga 

 några längre utflygter. Merändels väljer hon också sitt stam- 

 håll i sådana skogar, der hon har rik tillgång på föda, d. v. s. 

 der gamla, multnade träd, stubbar, vindfällen, upphuggen ved 

 och timmer finnas och utgöra ett passande tillhåll för en mängd 

 vedätande insekter, af hvilka hon mest lifnärer sig. 



Sällan träffar man henne ensam under någon tid af året, 

 utan de båda könen följas vanligen åt, om än på afstånd, och 

 om hösten vistas oftast hela familjen i en och samma trakt. 

 Hon synes vara mera orolig, rädd och försigtig, än någon af 

 de föregående spettarna, och i allmänhet är hon icke lätt att 

 komma inom skotthåll. Hon flyger dock sällan långt, när hon 

 uppjagas, utan sätter sig snart ånyo på någon trädstam eller 

 stubbe. Hennes flygt är ganska lätt och snabbare än många 

 andra hackspettars. 



I skogen för hon ett mycket verksamt lif. Man hör ofta 

 på långt afstånd huru hon arbetar med den starka näbben, och 

 både trädstammar och stubbar bära ofta djupa märken deraf. 

 Nästan öfverallt i landet kallas hon också spillkråka, tillfölje 

 deraf, att hon, som man uttrycker sig, spillrar sönder träden 

 och stubbarna *). Om vintern hackar hon stora hål i myr- 

 stackarna, för att komma åt deras innevånare, hvilka för henne 

 utgöra en läcker spis. Hon är i allmänhet taget mycket glupsk 

 och förtär insekter och larver i otrolig mängd, dä tillfället 

 medgifver. Sålunda berättade för någon tid sedan en af för- 

 fattarens bekanta **), att han på ett ställe i skogen, hvarest 



*) Prof. Sundevall anser att hou rättast borde kallas spelkråka, meu förfat- 

 taren har ingenstädes här i landet hört denua benämning af folket, sora 

 deremot allmänt kallar heuue s])illkråka af den anleduing, som nyss blifvit 

 uppgifven. 



**) Jägm. J. Anderson i Skaraborgs län. 



