434 IIÄFTTÅIGE FOGLAU. 



flygten och bäras i näbben till trädet, derifrän fogeln flög ut, hvarest 

 de förtäras. Derunder låter han höra sitt nästan Ihisslande eller 

 skärrande läte, som ofta, vid hans återkomst upprepas af dem, som 

 sitta i trädet; annars hör man dem sällan gifva ljud. Det vanliga 

 lätet plägar i bokstäfver uttryckas med: sisikryi! Flygten är snabb 

 och lätt, oftast med stilla vingar, ganska lik svalornas, kretsande 

 och lekande med hastiga omkastningar, ömsom hög och låg. Der- 

 emot går han ganska dåligt och troligen aldrig på marken; men 

 det påstås, att han i de gångar, som leda in till boet, plägar springa 

 baklänges. — Han vistas icke uti tätare skog, utan helst bland 

 mera spridda träd, i lundar eller trädgårdar omgifna af öppna fält 

 och, framför allt, i backig mark. 



Sina bon utgräfver han kolonivis, ofta i ganska stort antal 

 nära tillsammans, i branta backar af lös jord, eller i höga flod- 

 stränder, sanddyner vid liafvet o. s. v. De sägas bestå af en 3 — 6 

 fot lång, nästan horisontal, men något uppåtstigande gäng, som 

 innerst har en liten utvidgning, hvarest äggen läggas på en obe- 

 tydlig bale af mossa. Yttre öppningen säges vara mycket liten, 

 föga öfver 2 tum i diameter; men sedan skall gången vara vidare, 

 så att en knytnäfve eller arm lätt går in. Äggen äro 5 — 7, nära 

 klotrunda, glänsande hvita och temligen stora i förhållande till fo- 

 geln. — Om natten hvilar han äfven i hålor, i brinkar eller i klippor, 

 murar o. s. v. eller i trädhål. — Det förtjenar anmärkas att biäta- 

 rens hud är ganska fast, liksom för att motstå bistygn, för hvilka 

 han dock tyckes vara skyddad genom sin fjäderklädnad». 



