ROFFOGLAR. 435 



VI . Ordningen: Roff oglar. 



Roffoglarna äro starkt byggda, stora eller medelstora, sällan 

 små foglar. Flera ibland dem, såsom t. ex. örnarna, uppnå 

 till och med en så ansenlig storlek, att de i detta hänseende 

 ötVerträfta de allra flesta af de öfriga till vår fauna hörande 

 foglarna. Blott några få, såsom t. ex. sparfugglan, kunna 

 egentligen sägas vara små. De flesta äro af medelstorlek, så- 

 som t. ex. åtskilliga af falkarna och vråkarna. 



I allmänhet äro roftbglarna lätta att skilja ifrån andra 

 foglar, och, oaktadt de sinsemellan i afseende på det yttre ut- 

 seendet och den inre organisationen förete åtskilliga högst vä- 

 sendtliga olikheter, hafva de likväl i det hela taget så många 

 gemensamma och i ögonen fallande kännetecken, att de för en 

 och hvar torde vara nogsamt kända. Det som isynnerhet vid 

 deras betraktande genast tager vår uppmärksamhet i anspråk 

 är den krokiga, till en spetsig hake nedböjda näbben och de 

 krumböjda, hvassa klorna. Båda dessa kännetecken finner man 

 alltid samtidigt närvarande hos dessa foglar. 



Näbben är kortare än hufvudet, mer eller mindre under- 

 sätsig, i allmänhet, och om man jemför den med de flesta an- 

 dra foglars, af en mycket stark byggnad och från sidorna nå- 

 got hoptryckt. Ofverkäken är nära nog alldeles orörligt sam- 

 manvuxen med kraniet, och man kan på densamma urskilja 

 2 delar: vaxlmden och näbbhaken (se fig. 81). Vaxhuden 

 betäcker hela öfre delen och sidorna af näbbroten, omsluter 

 näsborrarna och är genom en söm eller fin kant skild från 

 näbbhaken. Föröfrigt är vaxhuden ofvanpå naken, men på si- 

 dorna täckt af framskjutande fjäderborst eller, såsom hos bi- 

 vråken, af vanliga småfjädrar. Hos de hökartade roff"oglarna 

 är vaxhuden tydlig, hvilket deremot icke är förhållandet hos 

 de uggleartade. Den kan dock äfven hos dessa sednare, åt- 

 minstone framtill, temligen lätt urskiljas. — Näbbhaken är den 



Zo.ilofrieu. II. Foslnr. 29 



