ROFFOGLAR. 439 



I afseende på förståndsförniögenheternas utveckling, stå 

 roftbglarna föga efter flertalet af de förut afhandlade foglarna. 

 'Många af dem äro till och med i detta hänseende af naturen 

 ganska rikt begäfvade, och man har intet skäl att helt och 

 hållet frånkänna dem de egenskaper, som några författare velat 

 tillerkänna dem; ty den, som söker att göra sig närmare för- 

 trogen med deras lefnadsvanor, vare sig i det fria tillståndet 

 eller i fångenskapen, skall snart finna, att det icke uteslutande 

 är instinkten, som vid alla tillfällen leder deras förehafvanden, 

 utan att deras handlingar ofta föregås af en tydlig öfverlägg- 

 ning och stundom t. o. m. utföras efter bestämda, förut fattade 

 planer. Mången betraktar dock dessa foglar endast såsom rof- 

 giriga, vilda och råa varelser, hvilka genom mord och plun- 

 dring befläckat sitt rykte och gjort sig till en styggelse inom 

 djurverlden, och man har också, till följd deraf, icke velat till- 

 erkänna dem några sådana egenskaper, hvarigenom de kunna 

 göra sig förtjenta af att intaga en plats bland de mera full- 

 komliga och högt utbildade foglarna. Asigterna härom äro lik- 

 väl ännu, t. o. m. af de mera framstående zoologerna, ganska 

 delade och komma kanske äfven länge att blifva det. Vi vilja 

 för vår del helt och hållet öfverlemna åt de stridande parterna 

 sjelfva att afgöra hvem äran egentligen bör tillkomma: den, 

 som vid fogelklassens naturliga gruppering och indelning, ställt 

 roffoglarna främst, eller den, som låtit dem intaga blott det tredje 

 rummet. Likväl skulle äfven vi, som, med förbiseende af det 

 strängt vetenskapliga, betrakta denna fråga från en mera praktisk 

 synpunkt, hafva varit sinnade att ställa dessa foglar i främsta le- 

 det, icke till följd af deras organisation, icke heller derföre att de 

 äro starkare, modigare och, som man vanligen tror, mera rofgiriga 

 än de flesta andra foglar, ty, åtminstone i detta sednare afseende, 

 torde de till och med öfverträff'as af de insektätande småfoglarna 

 och af de tjufaktiga kråkfoglarna; och slutligen vilja vi heller 

 icke ställa dem främst på grund derutaf, att de af ålder hållits för 

 att vara de "ädlaste" *) bland alla foglar; utan vi skulle vara 



*) Denna benämning erhöllo några af dessa foglar till följd deraf att de kunde 

 inöfvas och begagnas till jagt på andra foglar. 



"Som falkjagten en tid uteslutande synes hafva varit adeln och de för- 

 nämare förl)ehållen. kallades hon ädel. Konsten, att sjelf föra sin falk, 



