ROFFOGLAK. 441 



om man möjligen undantager ugglorna, i allmänhet ganska vid- 

 sträckt. Med undantag af dessa sednare tbglar, äro dessutom 

 de flesta, som tillhöra vår fauna, flyttfoglar, hvilka lemna sina 

 jagtomräden vid den tid om hösten, dä de öfriga flyttfoglarna 

 begifva sig bort, och återvända med dessa temligen tidigt om 

 våren. Somliga flytta i större eller mindre sällskaper, men de 

 flesta begifva sig af ensamma eller parvis, och öfverhufvud 

 taget äro inga ibland dem att räkna till de sällskapslika fog- 

 larnas antal. Ugglorna äro hos oss stann- eller strykfoglar. 

 Blott en enda art, jordugglan (S. brachyotus), flyttar bort un- 

 der den kalla. årstiden. 



Rofl^oglarnas föda utgöres uteslutande af djuriska ämnen. 

 Många tillgripa helst lefvande, varmblodiga djur, såsoiy dägg- 

 djur och foglar; andra lefva mera uteslutande af fiskar och 

 amfibier och en del, isynnerhet de mindre arterna, föda sig till 

 stor del af insekter och andra smådjur. De gripa sitt byte 

 med klorna, sönderstycka det med näbben och sluka det i 

 större stycken, ofta med både ben, hår och fjädrar, hvilka för 

 kroppens näring odugliga ämnen sedermera afskiljas i kräfvan 

 och uppkräkas i form af bollar. Vissa, isynnerhet de större 

 arterna, ga äfven pä döda djur. Detta gäller företrädesvis 

 gamarna, hvilka uteslutande synas tillgripa och förtära djur, 

 som t. o. m. öfvergått i förruttnelse. — I det fria har man 

 siillan bemärkt att dessa foglar tillegna sig någon annan dryck 

 än de safter, som djuren, hvilka de förtära, innehålla, ejheller 

 torde de då i allmänhet bada i vatten, likasom andra foglar; 

 men i fångenskapen försmå de märkvärdigt nog ingendera de- 

 len, utan synas tvärtom icke må rätt väl^ om man beröf- 

 var dem tillgång på vatten. Att de likväl någon gång dricka 

 vatten äfven i det fria tillståndet har Brehm af egen erfaren- 

 het intygat. De äro i allmänhet mycket glupska och, då till- 

 fället medgifver, proppa de i sig en ansenlig mängd föda; 

 men de kunna också ganska länge undvara densamma. Så- 

 lunda berättas t. ex. att somliga gamar kunna uthärda i svält 

 ända till 6 veckors tid. 



De hökartade roftbglarna söka sitt byte om dagen, och 

 många hafva derunder sina bestämda tider, då de företrädesvis 



