444 ROFFOGLAK. 



alltid vid basen en tydligt afskild vaxhud och synes till hela 

 sin längd utanför fjäderklädnaden; trakten mellan ögonen och 

 näbbroten i de flesta fall beväxt med åtliggande borst, som 

 fördela sig ät olika håll; endast hos bivråken är äfven denna 

 del af hufvudet beväxt med vanliga småfjädrar. Tarsen är 

 sällan helt och hållet fjäderklädd, utan vanligen i spetsen och 

 på bakre sidan (sålan) mer eller mindre naken. Tårna äro all- 

 tid helt och hållet nakna; den yttre framtån är vanligen längre 

 än den inre och kan blott sällan, likasom hos ugglorna, vridas 

 bakåt. Fjäderklädnaden är fast och elastisk, och såväl ving- 

 som stjertpennorna ganska styfva. — Könen äro åtminstone så 

 till vida olika, att honan nästan alltid är större än hannen, 

 som dessutom ofta utmärker sig genom en något renare och 

 vackrare färgdrägt. Ungarna äro, såsom vi längre fram skola 

 visa, i sin första tjäderdrägt merändels ganska olika de gamla. 



Dessa foglar jaga om dagen och kallas derföre äfven, till 

 skilnad från de följande, dagroffoglar. De hafva en ganska 

 vidsträckt utbredning och vistas dels i skogar och på fält, dels 

 i sumpiga trakter eller vid sjöar och floder. Några bebo un- 

 der fortplantningstiden endast den högre norden. De äro i all- 

 mänhet mycket roflystna, modiga och förslagna; men derjemte 

 ganska försigtiga, varsamma och skygga, om de märka sig vara 

 utsatta för någon fara. 



I höga träd, klippor, torn eller murar bygga de sina bon, 

 hvilka vanligen äro stora, platta och sammanförda af grenar, 

 qvistar eller dylikt, och de begagna dem merändels flera år å 

 rad. Aggen äro hos dessa foglar icke alldeles af en sa rund 

 form som hos ugglorna; vanligen derjemte af ett färre antal 

 och till färgen olika hos olika arter, ofta mer eller mindre 

 fläckiga. 



De hökartade roff'oglar, som tillhöra vår fauna, kunna 

 hänföras till åtskilliga slägten, hvilka vi vilja indela och ka- 

 rakterisera på följande sätt: 



A. Näbben temligen kort och undersätsig; öfverkäkens 

 undre brädd på hvardera sidan straxt bakom den 

 nedböjda näbbhakspetsen, således temligen långt 



