448 EOFFOGLAR. 



Tarserna fjäderklädda något nedom hiilleden, deras nakna del 

 beklädd af små kantiga fjäll, eller nedtill närmare tårna stun- 

 dom af tvärställda plåtar. Tårna vanligen långa, med mycket 

 utstående, vårtlika trampknölar; sällan, såsom hos tornfalken, 

 kortare med mindre trampknölar; uttån vid basen förenad med 

 mellantån medelst en hudfall. Klorna hvassa, krökta och gan- 

 ska starka. 



Falkar hnnas i de flesta delar af jorden och i trakter med 

 de mest vexlande naturförhållanden. Några bebo höga fjell- 

 bygder, andra hafva sina förnämsta stamhåll i skogarna, på 

 fälten eller i bebyggda trakter, och en art, nemligen tornfal- 

 ken, vistas gerna i höga kyrktorn eller i gamla förfallna bygg- 

 nader, till och med inuti städerna. 



De särskilda falkarterna hafva i allmänhet en mycket vid- 

 sträckt utbredning och förekomma sålunda öfver en stor del 

 af jorden. De, som tillhöra vår fauna äro till största delen 

 flyttfoglar. Endast äldre individer af jagtfalken stanna qvar i 

 den högre norden hela året om. 



Hos alla falkar är flygförmågan mycket starkt utbildad, 

 och det finnes knappast någon fogel, som kan mäta sig med 

 dem i afseende på flygtens snabbhet och uthållighet. De ge- 

 nomila luften med en hvinande fart och då de störta sig ned 

 från en ansenlig höjd för att gripa ett byte, sker detta med 

 en sådan hastighet, att man har svårt att urskilja dem, annat 

 än såsom en mörk strimma i luften. Men de flyga dock icke 

 alla på samma sätt, utan hvaije art har deremot uti sin flygt 

 någonting egendomligt, hvarigenom den utmärker sig från an- 

 dra. Det är dock endast fogelkännaren förbehållet att märka 

 dessa olikheter; att med ord söka att beskrifva dem skulle vara 

 ett mer eller mindre fåfängt försök. Man ser dem än med 

 hastigt rörda, än med sväfvande vingar flytta sig framåt i luf- 

 ten, och stundom hälla de sig stilla pä ett och samma ställe, 

 flaxande med vingarna, under det att de speja efter byte, eller 

 medan de afpassa ett gynnsamt tillfälle att gripa ett dylikt, 

 som redan kommit i deras åsyn. Stundom, och isynnerhet vid 

 fortplantningstidens inträde, stiga de högt i luften och sväfva 

 derstädes omkrins af och an i vida kretsar. Detta är vanligen 



