ROFFOGLAR. 449 



ett slags lek, som hannarna företaga till honornas förlustelse. 

 På marken röra de sig otympligt och hafva en hoppande gång. 

 Vanligen måste de taga vingarna till hjelp för att derstädes 

 komma någorlunda fort undan. 



Däggdjur, men förnämligast foglar, utgöra falkarnas huf- 

 vudsakligaste föda. De mindre arterna lifnära sig dock äfven 

 till väsendtlig del af insekter. I de flesta fall fånga de sitt 

 byte i luften, och A^issa ibland dem äro t. o. m. nästan alldeles 

 urståndsatta att kunna tillegna sig detsamma på marken. I 

 det fria tillståndet förtära de nästan aldrig andra djur än de 

 sjelfva dödat, och i fångenskapen är det endast hungern, som 

 drifver dem dertill. Sällan uppäta de på stället hvad de lyc- 

 kats öfverkomma, utan begifva sig vanligen bort dermed till 

 någon sten eller annan passande, upphöjd plats, der de i frid 

 och ro kunna anställa sin måltid. 



Morgnar och eftermiddagar äro de tider af dagen, då falkarna 

 företrädesvis anställa sina jagter. Vid middagen sitta de van- 

 ligen helt sysslolösa och i ett slags halfslummer på något upp- 

 höjdt, fredligt ställe, för att smälta de födoämnen, hvarmed 

 de fyllt kräfvan. Understundom ser man de mindre arterna 

 ute på fångst en god stund sedan solen gått ned om sommar- 

 aftnarna. 



Om sommaren lefva falkarna parvis inom det område, som 

 de utvalt till sitt jagtrevier, och tåla då icke att något annat 

 falkpar eller några andra roffoglar derstädes bosätta sig. Men 

 under flyttningen får man deremot rätt ofta se dem tillsam- 

 mans både med individer af sin art och med andra roftbglar. 

 Vissa arter slå sig till och uied under den tiden tillsammans i 

 stora skaror, hvilka sedermera, såsom det synes, icke på länge 

 upplösas. 



Sina bon hafva falkarna dels bland höga, otillgängliga 

 klippor, dels i skogen i höga träd, dels i torn eller gamla för- 

 fallna byggnader. Ofta taga de andra foglars, t. ex. korpars 

 och kråkors, bon i besittning, och i allmänhet göra de sig icke 

 särdeles mycket besvär vid sina bons tillrustning. De lägga i 

 de flesta fall 3 — 7 ägg, hvilka äro rundaktiga, temligen tjock- 

 skaliga och till grundfärsen rödbruna samt tecknade med mör- 



