450 ROFFOGLAK. 



käre rödbruna punkter och fläckar. Endast honan rutVar. 

 Under liggtiden tillföres hon föda af hannen, som äfven bidra- 

 ger vid ungarnes uppfödande. 



De större arterna äro mycket skadliga i skog och mark, 

 emedan de döda en mängd andra foglar, som vi hälla för nyt- 

 tiga. Några af de mindre arterna måste vi dock betrakta 

 såsom öfvervägande nyttiga, emedan de till väsendtlig del lif- 

 nära sig af en mängd små skadliga gnagare och insekter. 



Falkarna kunna indelas i 2:ne grupper, nemligen: 



l:sta Gruppen: Långtåiga eller Ädelfalkar (Falco). 

 Tårna mycket långa, med stora, utstående, vårt- 

 formiga trampknölar. 



Hithörande falkar lefva till hufvudsaklig del af andra 

 foglar, som de mest fånga i flygten, i det att de störta sig 

 på dem i sned riktning ofvanifrån. De mindre arterna förtära 

 äfven insekter. De äro mycket snabbflugna och tillika ganska 

 läraktiga, hvarföre de fordom inöfvades till jagt. Åtminstone 

 de större arterna äro öfvervägande skadliga. 



A. Ilandtäck fjädrarna längre än de närmast belägna, 

 d. v. s. de yttre arinpennorna. Blott den andra 

 handpennan emot spetsen i utfanet inskuren. På 

 hvardera sidan om näbbroten en nedlöpande svart 

 fläck. 



1. Pilgrimsfalken (Falco peregrinus Gmel.). De äldre: 



o/van svart- eller askgråa och mörkfläckiga, under hvitaktiga, 

 7ned svai^tfläckigt nnderlif och rent hvit strupe; de yngre: of- 

 van svartbruna med gulbrutia fjäderkanter, under gulbrunaktigt 

 hvita med breda, tahika, svartaktiga längdfiäckar. — Längd 

 frän 16 till omkr. 21 tum. — Falco communis SUNDEV. 



Namn: Vanlig Jagtfalk (Sundev.). Se noten å sid. 457. 



Gammal hanne. Hufvudet och halsen ofvan svartaktiga, 

 med något gråblå anstrykning och mer eller mindre tydliga 

 svarta spolstreck; hjessan stundom något hvitfläckig. Ryggen, 



