462 



ROKFOGLAH. 



Fig. 85. 



iial frigöra sig från den gamla åsigten, iitau envist bibehåller och 

 beskrifver såsom sjelfstäiidiga arter de olika lokalracerna af jagt- 



falkeu. Orsaken 

 härtill torde vara 

 att söka delsderuti, 

 att endast högst få 

 ornithologer, om 

 ens någon, varit 

 i tillfälle att nog 

 fullständigt stude- 

 ra dessa foglar i 

 de olika länder, der 

 de hafva sina egent- 

 liga stamhåll, och 

 således icke heller 

 varit i tillfälle att 

 afgöra om någon- 

 ting annat, än olik- 

 heter i färgtecknin- 

 gen, skulle kunna 

 ligga till grund för 

 de särskilda be- 

 nämningar, hvilka 

 falkonerarne for- 

 dom tilldelade dera; 

 dels möjligen ock- 

 så deruti, att man 

 i de zoologiska 

 museerna vanligen 

 endast haft till- 

 gång till ett jem- 

 förelsevis ringa an- 

 tal exemplar af de 

 särskilda färgvaviete terna. Men livad nu emellertid detta sednare 

 beträffar, så torde dock våra museer vara bättre lottade än de fle- 

 sta i andra länder, och det har derföre också, såsom vi tro, lyckats 

 våra vetenskapsmän att bringa denna fråga till ett afgörande slut. 

 Numera torde derföre ingen svensk ornitliolog vidare vilja påstå, 

 att de olika racerna af jagtfalken äro mera skilda än t. ex. våra 

 lo-racer eller har-racer, hvilka, såsom vi i första delen af detta ar- 

 bete omnämnt, äfven af enahanda skäl blifvit hänförda till olika 

 arter af sina slägten. 



Man skiljer emellan följande olika racer af denna falkart: 

 1). Shandinaviska JaytfaJkeii (K. norvegicus Schlegel). Den- 

 na raci^ är den minsta och till fära^teckningren mörkaste af alla. 



Jagtfallcen (den skandinaviska"). 



