464 HOFFOGl.AK. 



Hos OSS är jagtfalken just icke sällsynt i Lapplands öfre 

 fjelltrakter, hvarest en stor del stannar cjvar hela året om. 

 Mån();a, troligen mest de yngre, flytta dock under vintrarna 

 söderut och visa sig under dessa vandringar, ehuru sällan, i 

 mellersta och södra Sverige, Danmark, Tyskland, Holland, Eng- 

 land med flera länder. 



Jagtfalken har sitt förnämsta tillhåll bland höga, stela, 

 otillgängliga klippor, helst i närheten af hafvet, de större sjö- 

 arne och vattendragen; men äfven, ehuru mera sällan, i vilda, 

 bergiga skogstrakter inuti landet. Dock synes han icke under 

 hvilka förhållanden som helst kunna betraktas såsom någon 

 egentlig skogsfogel. Han trifves bäst i de kalla polartrakterna, 

 der skogsvegetationen alldeles eller i det närmaste upphört. 

 Särdeles lämpliga tillhåll för honom äro de så kallade fogel- 

 bergen vid hafskusten i den högre norden, hvarest årligen ota- 

 liga skaror sjöfogel häcka. Der söker man honom sällan eller 

 aldrig förgäfves, åtminstone icke under häckningstiden. 



I afseende på lefnadssättet och skaplynnet har han myc- 

 ken öfverensstämmelse med pilgrimsfalken. Likasom denne be- 

 bor han i åratal under sommaren sådana klippor, der han fin- 

 ner sig skyddad och i hvilkas närhet han har rik tillgång på 

 passande näringsmedel. 



Jagtfalken är i hög grad rofgirig, djerf och tilltagsen. Om 

 sommaren lefver han mest af sjöfogel, om vintern företrädesvis 

 af ripor; men han tillgriper äfven harar och lärer dessutom, 

 då han vistas i skogiga trakter och då annan föda endast spar- 

 samt finnes att tillgå, till väsendtlig del lifnära sig af ekorrar. 

 — Dr. Brehm, som under några dagar vistades vid ett fogel- 

 berg i nordvestra delen af Finmarken och derstädes var i till- 

 fälle att iakttaga jagtfalkens lefnadsvanor, berättar om honom, 

 att han blott under en kort stund på dagen var sysselsatt med 

 att jaga. Han utflög nemligen regelmessigt kl. 10 f. m. och 

 kl. 4 eft. m. för att gripa ett rof, och det dröjde icke länge 

 förrän han lyckades deri. Han kretsade några slag omkring 

 berget och stötte dervid snart på en svärm grisslor, alkor eller 

 lunnefoglar, grep en af dem och flög genast bort dermed. Al- 

 drig slog han fel på sitt utkorade byte. Holboell omtalar. 



