HOFFOGLAR. 467 



Varierar stundom rent hvit. 



Denna lilla talk har en ganska vidsträckt utbredning i de 

 nordiska länderna af gamla och nya verlden. Under fortplant- 

 ningstiden och sommaren finnes han nemligen i hela Siberien, 

 norra Ryssland, Finland, Skandinavien, Island och de nordliga 

 delarna af Nordamerika. I mellersta och södra Europa före- 

 kommer han deremot såsom häckfogel mera sparsamt. Hos 

 oss bebor han om sommaren hufvudsakligen fjellbygderna i de 

 norra delarna af landet. Blott några enstaka par slå sig ned 

 och fortplanta sitt slägte sydligare, såsom t. ex. på Gottland 

 och i Bohuslän. Under Hyttningstiderna ser man deremot dessa 

 falkar ganska ofta i mellersta och södra provinserna. Till 

 Skåne komma de om hösten, i September, Oktober eller ännu 

 sednare, alltefter årstidens beskaffenhet, ofta till temligen stort 

 antal, vanligen åtföljande de skaror af finkar, sparfvar, lärkor 

 och andra mindre foglar, som då äro stadda på flyttning mot 

 söder. Sällan stannar en eller annan individ qvar här i landet 

 hela vintern *). De aldra flesta tillbringa denna årstid i södra 

 Europa och norra Afrika. Om våren återvända de temligen 

 tidigt, i Mars eller April, och draga sig småningom uppåt lan- 

 det till sina gamla häckningsplatser. 



Vore dvärsfalken lika stor och stark som han är tilltaa;- 

 sen, djerf och roflysten, så skulle han helt säkert för det be- 

 tjädrade vildbrådet i våra skogar vara en ganska fruktansvärd 

 fiende. Men nu är han både liten och alltför klen för att 

 kunna vara särdeles farlig för de fullvuxna skogs- och fält- 

 hönsen. Detta hindrar honom likväl icke att öfverfalla såväl 

 dessa som andra foglar, hvilka både i storlek och styrka äro 

 honom vida öfverlägsna. Han drifves ofta dertill af ett okuf- 

 ligt rof begär. Sålunda har man icke så få exempel på, att 

 han, då brist på annan föda uppstått, under flyttningstiderna 

 vid gårdarna helt oförsynt angripit höns, ankor och till och 

 med gäss. - Detta hör dock till sällsyntheterna, och man far 

 derutaf icke sluta till, att han i skog och mark är lika djerf 



Vintern 1865—66 vistades en dväi-gfalk ganska länge vid en landtgård i 



Östergötliland. Han såg ruggig ut ocli tycktes lida af kylan. Ofta för- 

 följdes han af kråkor, kajor och skator. 



Zoologien. II. Foglar. ^^ 



