ROFFOGLAR. 485 



sinning att fly undan förrän det är för sent och de redan blöda 

 under hans klor. 



Isynnerhet anställer han gerna sina jagter efter höns och 

 dufvor, och ett enda hökpar kan på blott några få månader 

 förstöra en hel hönsgård eller dufkoloni. Då dufvorna blifva 

 honom varse, gripa de till flykten; höken störtar sig pilsnabbt 

 i sned riktning efter dem och söker att fånga en ibland dem, 

 innan de nått höjden och konimit öfver honom. Detta sker 

 med en förvånande hastighet, och han håller dervid vingarna 

 indragna och klorna vidt utspärrade. Vanligen brukar han in- 

 finna sig vid hönsgårdarna och dufslagen vid middagstiden eller 

 omkring klockan 4 på eftermiddagen. 



Lyckas han icke att genom en dylik förföljelse gripa en 

 dufva, så använder han ofta list för vinnandet af detta ända- 

 mål. Sålunda plägar han ofta undangömd sitta på lur i när- 

 heten af dufslagen för att afbida ett gynnsamt tillfälle, då han 

 hastigt och obemärkt kan störta sig på dufvorna, medan dessa 

 minst ana hans närvaro. Samma list begagnar han sig äfven 

 utaf vid hönsgårdarna, och "för att ej märkas och skrämma 

 följer han marken, skjuter uppåt taket så nära att han nästan 

 tyckes vidröra det med magen, skjuter lika nära öfver rygg- 

 åsen och ned åt andra taksidan, så att hönsen ej märka ho- 

 nom förr än han är midt ibland dem och hugger med klorna 

 den han först räcker". 



Unga harar bemägtigar sig dufhöken ganska lätt; men vid 

 de äldres gripande måste han deremot gå mera planmessigt 

 tillväga. Om nemligen haren söker att rädda sig genom flykten, 

 störtar han pä honom upprepade gånger och söker att såra 

 honom med näbben. Sedan den på detta sätt förföljde haren 

 slutligen blifvit utmattad, angriper han honom äfven med klorna 

 och dödar honom derefter med tillhjelp af dessa och den kraf- 

 tiga näbben. En dylik jagt och strid kan fortgå ganska länge, 

 och exempel saknas till och med icke, att haren derunder en 

 och annan gång tumlat om med höken, utan att denne sednare 

 förmått att lösgöra sig, emedan de hvassa, krokiga klorna 

 trängt djupt in uti och fastnat i harens pels. Det har icke 

 sällan inträftat, att jägaren under sådana förhållanden kommit 

 i tillfälle att få skjuta höken och haren i ett enda skott. 



