IIOFFOGL.VR. 489 



hvit spetskant. Näbben svartaktig, med gul vaxluid. Iris klart 

 gul. Benens nakna del gul, klorna svarta. 



Gammal hona. Nästan alldeles lika tecknad som hannen; 

 men betydligt större, hvarigenom hon lätt kan skiljas. 



Yngre focflat' äro ofvan mera gråbruna utan någon sär- 

 deles märkbar askblå anstrykning. 



Ungarna i första året. Ofvan mörkbruna med rostfärgade 

 fjäderkanter; pannan och ögonbrynen med hvitaktiga streck. 

 Nacken hvitaktig. De undre kroppsdelarna hvitaktiga med 

 rostgul anstrykning; strupen och nedre delen af kinderna med 

 bruna spolstreck; föröfrigt med mörka, gråbruna, mer eller 

 mindre rostfärgade tvärband; på kräfvan nästan hjertlika tiäckar. 



Sparf höken tinnes i hela Europa och är äfven stannfogel 

 i en stor del af mellersta Asien. Vintertiden stryker han vida 

 omkring, flyger någon gäng öfver medelhafvet och visar sig i 

 norra Afrika. Uti Indien är han äfven, enligt Jerdon, en 

 regelmessig vintergäst, som anländer i början af Oktober och 

 åter begifver sig bort i slutet af Februari eller i början af 

 Mars. — Hos oss förekommer han om sommaren öfver hela 

 landet; men om hösten begifva sig de flesta af till sydligare 

 länder, åtföljande de stora finkskaror, som vid den tiden äro 

 stadda på flyttning. Några, kanske de äldre, stanna dock qvar, 

 i likhet med dufhöken, hela året om och träffas ofta under 

 vintern på fälten och vid gårdarna. 



Han bebor alla slags barrskogstrakter, dock helst sådana, 

 som äro bergiga eller gränsa intill fält och öppna platser. 



Bland alla rofFoglar, som bebo våra skogar, är han utan 

 tvifvel en af de mest tilltagsna, oförsynta och modiga och är 

 föröfrigt i besittning af nästan alla de egenskaper, hvilka ut- 

 märka dufhöken. En stor del af dagen haller han sig undan- 

 gömd och visar sig i allmänhet icke annat, än då han är stadd 

 pa rof och plundring. Han flyger lätt oaktadt sina korta vin- 

 gar och kännes väl igen under flygten på den länga stjerten. 

 Han påminner dervid ganska mycket om göken, med hvilken han 

 äfven ofta af allmogen förvexlas. På marken rör han sig oskickligt. 



Några författare påstå, att hannen är mera modig och till- 

 tagsen än honan, andra säga- tvärtom. Visst är, att honan 



