ROFFOGLAR. 491 



Sedun han en stund återliemtat sig efter ansträngningen, dröjde 

 det icke länge, förrän han rättade upp sig och med stark fart stör- 

 tade pä buren. Men detta blef hans sista vagstycke: några minu- 

 ter derefter slutade han sitt oroliga lif. 



Förf. kan äfven anföra ett exempel på en sparfhök, som af 

 en tillstädes varande person blef gripen med händerna, då han an- 

 föll en skata och i densamma slog sig så fast med klorna, att han 

 icke nog hastigt kunde lösgöra sig och undfly. 



Sparfhöken är de mindre foglarnas fruktansvärdaste fiende, 

 och han vägar sig icke sällan pä äfven de större. Frän rapp- 

 hönan till kungsfogeln synes ingen fogel gä säker för hans an- 

 grepp. Dock tyckes han företrädesvis bemäktiga sig sparfvar, 

 finkar, lärkor och unga dufvor samt ungar af skogs- och fält- 

 höns. Sma däggdjur försmår han heller icke. Hans djerfhet 

 och dristighet är till och med ofta så stor, att han emellanåt 

 vägar sig på tamhöns och ungharar. Dock synes det ofta lika- 

 som han ville göra detta endast på lek eller skämt för att 

 skrämma dessa af naturen så rädda varelser. 



Vid sina jagter ådagalägger sparfhöken lika mycket mod 

 som list. Man får ofta se honom lura på fogel, och då han 

 jagar flyger han helt nära buskarna eller bredvid häckarna tätt 

 utmed marken, svänger helt hastigt om emellan dem och glider 

 fram längsutefter deras andra sida, gör så ånyo en svängning 

 tills han kommer i närheten af sitt utsedda byte, då han svin- 

 gar sig upp i höjden för att i nästa ögonblick störta på det- 

 samma. Han fångar både i flygten och på marken. 



Sparfhöken är nogsamt känd och fruktad af de flesta 

 småfoglar. Finkar och sparfvar taga till och med stundom af 

 räddsla sin tillflykt i råtthål för att undgå honom, och andra 

 söka så godt de kunna på hvarjehanda andra sätt att rädda 

 sig undan. Detta är isynnerhet förhållandet då sparfhöken 

 flyger. Då han sitter stilla, frukta de honom icke så mycket. 

 Man ser dem ofta helt lugnt och obekymradt hoppa omkring 

 och söka sin föda i samma träd, der höken hvilar. Vissa 

 småfoglar, såsom sädesärlor och svalor, förfölja dock sparf- 

 höken under skrik och stoj, hvarhelst han än visar sig, och 

 atvarna derigenom andra foglar. Under sina jagter har der- 

 före äfven denna hök, likasom den föregående, mycket ondt af 



