496 ROFFOGLAU. 



att frukta. Vid mänga tillfällen synas deras handlingar vara 

 en följd af list och öfverläggning. 



I fångenskapen hylla de sig inom kort till menniskan, som 

 de förut i det fria tillståndet så mycket fruktade och und- 

 flydde. Ofta visa de de största prof af tillgifvenhet mot sin 

 värdare, om nemligen denne med omsorg och foglighet behand- 

 lar dem. Detta sednare är dock ett nödvändigt vilkor; ty i 

 motsatt fall utbryter genast deras onda lynne och de draga då 

 icke i betänkande att på ett eftertryckligt sätt använda sina 

 fruktansvärda vapen: den starka näbben och de hvassa klorna. 

 Sin vårdare känna de väl igen, och har han förstått att vinna 

 deras tillgifvenhet, så trifvas de alltid särdeles väl i hans 

 sällskap och gifva sin högljudda glädje tillkänna, då han kom- 

 mer i deras åsyn. Detta är ingalunda förhållandet med hö- 

 karna. 



Örnarna Hfnära sig företrädesvis af sådana varmblodiga 

 djur, som de sjelfva dödat; men de gå äfven på döda djur, 

 innan dessa alltför mycket öfvergått i förruttnelse. Det synes 

 dock hufvudsakligen vara vintertiden, då de sakna god till- 

 gång på lefvande byte, som de tillgripa denna sednare kost; 

 men exempel saknas likväl icke, då de under hvilka förhållanden 

 som helst hållit tillgodo dermed. De äro i allmänhet taget 

 inga kostföraktare. — Blott några större, oviga foglar, såsom 

 t. ex. storkar och tranor, fånga de någon gång i flygten. Mest 

 tillgripa de större djur, såsom killingar, rådjurs- och renkalf- 

 var, samt foglar, såsom höns, gäss, tjädrar, orrar o. s. v.; men 

 de försmå dock icke ett mindre byte. Sällan angripa de en 

 fullvuxen menniska; men man har icke så få exempel på, att 

 små barn af dem blifvit bortsnappade. Vill man plundra deras 

 bon på ägg eller ungar, är det emellertid rådligast att gå för- 

 sigtigt tillväga. 



Fortplantningstiden infaller tidigt om våren. Boet bygga 

 de vanligen på någon afsats i en hög, otillgänglig klippa men 

 icke sällan äfven i toppen af ett högt träd. Det är mycket 

 stort och platt samt består af ris och qvistar. Honan rufvar 

 äggen ensam, och hannen underhåller henne med föda under 

 liggtiden. När ungarna blifvit fullt utvuxna och kunna reda 



