ROFFOGLAR. 499 



till en ganska betydlig höjd och sväfva derstädes omkring i 

 vida kretsar öfver sitt jagtområde. Blifva de dervid varse 

 något byte på marken, sänka de sig ned i sned riktning för 

 att taga detsamma i närmare skärskådande, flyga derefter med 

 raskare vingslag och störta sig slutligen med framsträckta, ut- 

 spärrade klor uti ilande fart till marken rakt på djuret samt 

 hugga bada klorna i dess kropp. 



Det skulle leda till alltffir stor vidlyftighet att uppräkna 

 alla de djur, hvilka tjena kungsöinen till föda. Ibland foglar- 

 na synes det nästan endast vara roffoglarna, svalorna och de 

 små skogsfoglarna, som gå säkra för deras angrepp, och bland 

 däggdjuren endast de större eller fullvuxna idislarna samt de 

 öfriga klöf- och hofdjuren, hvilkas ungar de dock bemägtiga 

 sig. Innan örnarna förtära en fogel eller ett däggdjur, afrycka 

 de de större fjädrarna eller håren, och först sedan detta skett 

 begynna de sin måltid med att bitvis uppäta hufvudet, halsen 

 och sist den öfriga kroppen. Af större foglar lemna de näb- 

 ben, och de med exkrementer fyllda inelfvorna låta de äfven 

 ligga orörda; men en del ben, har och tjädrar sluka de. Dessa äro 

 behöfliga för matsmältningen, och om de ej hafva tillgång der- 

 pä, få gräs och torra växtdelar, som de i sådant fall ned- 

 svälja, göra samma tjenst. De uppkastas sedan, såsom vanligt, 

 i form af bollar. 



Under maltiden äro örnarna mycket försigtiga och se sig 

 omkring åt alla sidor för att göra sig förvissade om att icke 

 blifva öfverraskade. Vid det minsta ovanliga buller, som når 

 deras öra, upphöra de en stund med att äta, kasta en spejande 

 blick omkring sig och begynna först ånyo sin måltid sedan allt 

 blifvit tyst. De bortflyga också derföre till boet eller till något 

 annat ställe, der de anse sig säkia, med de djur, som de lyckats 

 öfverkomma och som ej äro alltför tunga. 



Vanligen bruka deras jagter och förtärandet af det gripna 

 bytet draga ut till framemot middagen, då de åter begifva sig 

 till närheten af boet, eller utvälja åt sig någon annan säker 

 plats, der de ostördt kunna hvila ut efter måltiden. Detta 

 inträffar regelmessigt, så framt de varit lyckliga i sin fångst. 

 De sitta då länge på ett och samma ställe med fylld kräfva 



Zoologien. II. Foglar. 



